ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/1688/25  Номер провадження 22-ц/814/444/26	Головуючий у 1-й інстанції Нестеренко С. Г.  Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2026 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді: Одринської Т.В., 
суддів: Панченка О.О., Пікуля В.П.,
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справуза позовом 
за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика»
на заочне рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 26 червня 2025 року,
В С Т А Н О В И В:
У лютому 2025 року до суду звернулося ТОВ «Бізнес Позика» із позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
В обґрунтування позову позивач посилався на те, що 17 березня 2023 року ОСОБА_1 уклала із ТОВ «Бізнес Позика» кредитний договір № 461854-КС-001 в електронній формі, згідно з яким відповідач отримала кредит у розмірі 17 000 грн, строком на 16 тижнів - до 07.07.2023 року на умовах сплати процентів за користування кредитом у розмірі 2,0% в день (стандартна фіксована ставка), у розмірі 1,15826489% в день (знижена фіксована ставка), із сплатою комісії за надання кредиту в розмірі 2550,00 грн, який зобов`язалася повернути, сплатити проценти у порядку та на умовах, визначених договором про надання кредиту та Правилами надання споживчих кредитів.
Позивач вказав, що відповідач станом на 08.02.2025 року має заборгованість перед позивачем у розмірі 54 822,02 грн, з яких: 17 000,00 грн заборгованість за кредитом, 35 272,02 грн. заборгованість за процентами та 2550,00 грн заборгованість за комісією, яку просили стягнути з відповідача на свою користь, а також судовий збір у розмірі 2422,40 грн. 
Одночасно позивач просив витребувати в АТ «Таскомбанк» письмові докази.
Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 26 червня 2025 року у задоволенні позову відмовлено за недоведеністю надання та отримання відповідачем кредитних коштів.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, його в апеляційному порядку оскаржив позивач, ТОВ "ФК "Кредит-Капітал". Посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просив рішення суду від 26 червня 2025 скасувати, ухвалити нове про задоволення позову у повному обсязі. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що між позивачем та відповідачем було досягнуто домовленості про добровільне погашення кредиту до ухвалення рішення у справі 
З метою подання до суду доказів досягнутих домовленостей та заяви про зменшення позовних вимог позивачем було подано до суду клопотання про відкладення розгляду справи.
Відповідач на виконання домовленості станом на 26.06.2025 року зробила три платежі на погашення заборгованості за Договором № 461854-КС-001 про надання кредиту, на загальну суму - 45 000,00 грн.
Вважає, що вказані обставини свідчать про фактичне та безумовне визнання ОСОБА_1 факту укладення Договором № 461854-КС-001 про надання кредиту, фактичне отримання нею кредитних коштів у користування, а також факту наявності у неї обов`язку повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом перед ТОВ «БІЗПОЗИКА».
Таким чином, зазначає, що станом на 26 червня 2025 року позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по кредиту підлягала часткому задоволенню, а саме у сумі 9 822,02 гривень.
Просив суд, рішення районного суду скасувати, ухвалиити нове, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика" заборгованість за договором про надання кредиту станом на 26.06.2025 року у сумі 9 822,02 грн.
Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив. Відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно з частиною першою статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи категорію справи, ціну позову, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Колегія суддів апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла наступних висновків.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Судом встановлено, 17 березня 2023 року між позивачем ТОВ «Бізнес Позика» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено електронний договір № 461854-КС-001 про надання кредиту.
Відповідно до договору відповідач отримав кредит у розмірі 17 000 грн, строк кредиту - 16 тижнів; стандартна процентна ставка в день - 2,0%, фіксована; знижена процентна ставка в день - 1,15826489%; комісія за надання кредиту - 2 550,00 грн; загальний розмір, термін дії договору до 07.07.2023 року; орієнтовна загальна вартість наданого кредиту - 35 680,00 грн; орієнтовна реальна річна процентна ставка - 12076,12%, який зобов`язувалася повернути, сплатити проценти у порядку та на умовах, визначених договором про надання кредиту та Правилами надання споживчих кредитів.
Даний кредитний договір містить відмітку про підписання його відповідачем електронним підписом ідентифікатором UA-7723.
До укладання кредитного договору відповідач ознайомилася із Паспортом кредиту шляхом його підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором UA-7723, надісланим їй у смс-повідомленні на її телефонний номер НОМЕР_1 .
На підтвердження факту перерахування кредитних коштів у розмірі 17 000,00 грн на рахунок відповідача ОСОБА_1 , позивачем подано довідку ТОВ «Платежі Онлайн» № 104/02 від 05.02.2025 року за договором № 461854-КС-001 від 17.03.2023 року.
Позивач вказав, що свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі.
Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості, станом на 08.02.2025 року, заборгованість відповідача перед позивачем за кредитним договором складає 54822,02 грн, з яких: 17 000,00 грн - заборгованість за кредитом, 35 272,02 грн - заборгованість за процентами та 2550,00 грн - заборгованість за комісією, яку просили стягнути з відповідача на свою користь.
Таким чином, районним судом встановлено, що між позивачем та відповідачем укладено договір позики у формі електронного документу з електронними підписами сторін та із запропонованими умовами відповідач ознайомилася та погодилася з ними.
Проте, суд першої інстанції вказав на те, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження надання та отримання відповідачем кредитних коштів згідно вищевказаного кредитного договору. 
Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 3 ст. 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилами ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі.
В ст.3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електрону комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Із зазначеного вбачається, що укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Суд першої інстанції правильно вказав, що особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Перед заповненням заявки та до укладання договору, відповідач самостійно ознайомилася з інформацією про умови кредитування, розміщеній на сайті позивача за посиланням: www.bizpozyka.com, створила Особистий кабінет, використовуючи номер телефону ідентифікувалася в ІТС та зайшла в нього і подала заявку на отримання кредиту.
Верховний Суд в постанові від 12.01.2021 року по справі № 524/5556/19 підтвердив, що суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс- повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, що спростовує доводи касаційної скарги у цій частині.
Матеріали справи містять копію договору про надання кредиту №461854-КС-001 від 17.03.2023, укладеного між ТОВ «Бізнес Позика» і ОСОБА_1 ( а.с.20-24). та Паспорт споживчого кредиту, підписані останньою за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором UA-7723 ( а.с.18-19).
Вказаний ідентифікатор був власноручно введений відповідачем для електронного підпису. Зазначені підписи підтверджують, що відповідач ознайомилась та погодилась з усіма умовами договорів, підписавши угоду одноразовим ідентифікатором. Отже, сторони погодили усі істотні умови та уклали в належній формі кредитний договір.
Укладення кредитного договору онлайн знаходиться в рамках правового поля України. Сторони електронних правочинів відповідають за невиконання своїх зобов`язань у порядку визначеному законодавством України або укладеним договором. Повернення кредиту за електронним договором є обов`язковим.
Відповідно до п. 2.1. Договору кредитодавець надає позичальнику кошти в розмірі - 17000,00 грн.
Тип кредиту - кредит (п. 2.2); строк на який видається кредит - 16 тижнів (п.2.3); стандартна ставка за кредитом в день - 2,00000000, фіксована (п.2.4); знижена процентна ставка - 1,15826489, фіксована; комісія - 2550,00 ( п. 2.5); термін дії Договору до 07.07.2023 (п.2.7); орієнтовна загальна вартість наданого кредиту - 35680,00 грн.
Пунктом 7.1 кредитного договору встановлено, що цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до дати вказаної в п. 2.7 Договору.
У підтвердження виконання свого обов`язку із надання позичальнику кредитних коштів позивачем надано інформаційну довідку ТОВ «Платежі Онлайн» №104/02 від 05.02.2025 про здійснення перерахування коштів, з якої вбачається, що 17.03.2023 о 00:05:21 здійснено зарахування коштів на суму 17000,00 грн на картку  НОМЕР_2  (а.с.38).
За змістом ст.ст.77-80 ЦПК України докази мають відповідати критеріям належності, допустимості, достовірності та достатності.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом
Колегія суддів звертає увагу, що в матеріалах справи інформаційна довідка ТОВ «Платежі Онлайн» №104/02 від 05.02.2025, на яку посилається позивач, не є первинним документом, що підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані позивачем в позовній заяві, а отже не є належними доказами існування боргу.
Вказаний доказ не може бути прийнятий судом до уваги виходячи з наступного.
Згідно з положеннями ст.12, ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Принцип змагальності (п.4 ч.3 ст.2 ЦПК України) забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.
Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17; постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц).
Суд першої інстанції обґрунтовано визнав неналежним (ст.77 ЦПК України) і недостатнім (ст.80 ЦПК України) доказом інформаційну довідку ТОВ «Платежі Онлайн» №104/02 від 05.02.2025 - єдиний доказ на підтвердження виконання обов`язку первинного кредитора.
Окрім того,  з листа АТ «Таскомбанк» № 3331/47.7-БТ від 09.06.2025 року суд вбачає, що банківська картка № НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_1 не випускалася та вищевказана картка емітована на ім`я іншої фізичної особи.
Таким чином, належність даної картки відповідачу ОСОБА_1 спростоване інформацією витребуваною районним судом за клопотанням позивача.
Разом з тим, із наданого позивачем розрахунку заборгованості постає, що відповідач жодного разу не здійснювала погашення заборгованості. Інформація щодо номера телефону НОМЕР_1 як фінансового номера відповідача, в матеріалах справи відсутня.
Надані позивачем докази у сукупності доводять лише факт укладення в електронному виді кредитного договору між позивачем і відповідачем. Проте виконання позивачем обов`язку з перерахування коштів за укладеним кредитним договором у встановленому законом порядку - не доведено.
Апеляційний суд критично ставиться до доводів апеляційної скарги в частині, що відповідач на виконання домовленості станом на 26.06.2025 року зробила три платежі на погашення заборгованості за Договором № 461854-КС-001 про надання кредиту, а саме: 22.04.2025 року у сумі 15 000,00 грн; 13.05.2025 року у сумі 15 000,00 грн; 20.06.2025 року у сумі 15 000,00 грн, на загальну суму 45 000,00 грн, оскільки при розгляді справи в суді першої інстанції позивачем розрахунок з урахуванням сплаченої відповідачем суми боргу - наданий не був, так само як і не було подано заяви про зменшення позовних вимог. 
Крім того, долучені до апеляційної скарги копії платіжних інструкцій про сплату вищевказаних сум та довідка про стан заборгованості на 26.06.2025 року, судова колегія не бере до уваги, оскільки відповідно до ч.3 ст. 367 ЦПК України - докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.
Проаналізувавши питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, апеляційний суд виходить з того, що у справі, яка розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, наведені апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.
Таким чином, конкретні обставини справи і характер спірних правовідносин, апеляційний суд вважає, що інші доводи апеляційної скарги не є істотними та такими, що потребують детального аналізу задля забезпечення вимог п.1 ст.6 Європейської конвенції з прав людини і основоположних свобод (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані та підтверджені матеріалами справи. Рішення суду прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.
Зважаючи на встановлене, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність передбачених законом підстав для скасування або зміни рішення суду першої інстанції.
Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки у задоволенні апеляційних скарг відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи немає.
Керуючись ст.ст. 367,374,375, 383 ЦПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» - залишити без задоволення. 
Заочне рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 26 червня 2025 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
У разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, постанова може бути оскаржена протягом тридцяти днів з моменту виготовлення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 17 березня 2026 року.

Головуючий         Т.В. Одринська

Судді:          О.О. Панченко

В.П. Пікуль