ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2026 року Чернігів Справа № 620/565/26

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі судді Дубіної М.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, 

У С Т А Н О В И В:

16.01.2026 ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом (зареєстрований у суді 19.01.2026), у якому просить:
визнати неправомірним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (далі – ГУ ПФУ в Полтавській області) від 18.09.2025 № 253150005699 щодо незарахування до його страхового стажу періоду роботи в КСП «Перемога» з 15.06.1993 по 07.03.2000; 
зобов`язати ГУ ПФУ в Полтавській області зарахувати до його страхового стажу період роботи в КСП «Перемога» з 15.06.1993 по 07.03.2000 та провести перерахунок пенсії з 10.09.2025. 
На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 вказує на протиправність рішення відповідача, яким йому відмовлено у перерахунку пенсії у зв`язку із наданням додаткових документів (архівних довідок) з мотивів того, що в трудовій книжці та наданих довідках відсутні відомості про прийняття його на роботу в КСП «Перемога», а саме – в трудовій книжці відсутній наказ на прийняття на роботу, а в довідках зазначено лише рік прийняття на роботу (1993 рік), оскільки на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці; відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту її оформлення.
Ухвалою судді Чернігівського окружного адміністративного суду Дубіної М.М. від 20.01.2026 позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду та відкрито провадження у цій справі. Ухвалено здійснювати розгляд справи суддею одноособово за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами.
У відзиві на позовну заяву ГУ ПФУ в Полтавській області заперечуючи проти заявлених позовних вимог, вказує на правомірність свого рішення, оскільки за результатом розгляду заяви ОСОБА_1 про допризначення пенсії та доданих до неї документів ГУ ПФУ в Полтавській області встановлено, що в трудовій книжці та наданих довідках відсутні відомості про прийняття на роботу в КСП «Перемога», а саме - в трудовій книжці відсутній наказ на прийняття на роботу, а в довідках зазначено лише рік прийняття на роботу (1993 рік).
Суд, оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, встановив наступне.
10.09.2025 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області із заявою №1828 про допризначення пенсії по інвалідності у зв`язку з наданими додатковими документами, додавши до заяви додав: архівні довідки про роботу від 02.09.2025 № 836/02-09 та № 835/02-09, видані Комунальною архівною установою Об`єднаного трудового архіву Бахмацької міської ради, та архівну довідку про реорганізацію колгоспу «Перемога» від 02.02.2021 № 05-05/16, видану Архівним відділом Бахмацької районної державної адміністрації Чернігівської області.
Рішенням ГУ ПФУ в Полтавській області від 18.09.2025 № 253150005699 позивачу відмовлено в перерахунку пенсії в зв`язку з тим, що в трудовій книжці та наданих довідках відсутні відомості про прийняття на роботу в КСП «Перемога», а саме – в трудовій книжці відсутній наказ на прийняття на роботу, а в довідках зазначено лише рік прийняття на роботу (1993 рік).
Також судом встановлено, що в трудовій книжці НОМЕР_1 (вкладиш в трудову книжку колгоспника) є записи про трудову діяльність позивача в КСП «Перемога», зокрема, у період з 15.06.1993 по 07.03.2000 (запис № 1 та № 2). В розділі «Трудова участь в громадському господарстві» зазначено про виконання річного мінімум за 1993-2000 роки
Згідно із архівної довідки про роботу від 02.09.2025 № 836/02-09, видану Комунальною архівною установою Об`єднаного трудового архіву Бахмацької міської ради в архівному фонді СТОВ «Перемога» с. Гайворон у книзі обліку трудовій о стажу і заробітку ОСОБА_1 в 1993 - 2002 роках встановлений мінімум людино-днів: 1993 рік - встановлений мінімум людино-днів – 145; 1994 рік - встановлений мінімум людино-днів – 270; 1995 рік - встановлений мінімум людино-днів – 270; 1996 рік - встановлений мінімум людино-днів – 270; 1997 рік - встановлений мінімум людино-днів – 270; 1998 рік - встановленні! мінімум людино-днів – 255; 1999 рік - встановлений мінімум людино-днів – 255; 2000 рік - встановлений мінімум людино-днів – 255; 2001 рік - встановлений мінімум людино-днів -250; 2002 рік - встановлений мінімум людино-днів - 250.
При цьому в матеріалах справи наявна архівна довідка від 23.10.2025 № 1044/02-09, видану Комунальною архівною установою Об`єднаного трудового архіву Бахмацької міської ради, з якої видно, що в архівному фонді СТОВ «Перемога» с. Гайворон у відомостях нарахування заробітної плати за 1993 - 1997 роки є такі відомості про відпрацьовані дні, та зокрема, у червні 1993 року позивачем відпрацьовано – днів. 
ОСОБА_1 , вважаючи протиправним рішення відповідача щодо незарахування до його страхового стажу періоду роботи в КСП «Перемога» з 15.06.1993 по 07.03.2000, звернувся до суду з цим позовом.
Суд, визначаючись щодо заявлених вимог по суті, виходить з того, що відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Аналіз цієї норми дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади та місцевого самоврядування здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, який побудовано на основі принципу «заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом». Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.
Вчинення ж державним органом чи органом місцевого самоврядування, їх посадовою особою дій у межах компетенції, але не передбаченим способом, у не передбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними.
Обсяг судового контролю в адміністративних справах визначено частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), в якій зазначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Отже, конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел передбачено Законом України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі – Закон № 1058-IV) в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
За змістом пункту 1 частини першої статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.
У силу пункту 1 частини першої статті 9 Закону №1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
За приписами статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж – це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
У законодавстві, що діяло до 01.01.2004, зокрема, у статті 56 Закону України від 05.11.1991 №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі – Закон № 1788-ХІІ) було передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Згідно з приписами статті 62 Закону № 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Також, відповідно до статті 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться.
Згідно з пункту 2 постанови Ради Міністрів СРСР від 241.04.1975 № 310 «Про трудові книжки колгоспників», трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспу.
Порядок ведення трудових книжок колгоспників врегульований Основними положеннями про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, які затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 № 310 (далі – Основні положення), та чинних на час внесення записів до трудової книжки.
Відповідно до пунктів 1, 2 Основних положень трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту їх вступу в члени колгоспу.
До трудової книжки колгоспника, зокрема, заносяться: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, закінчення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання.
Виходячи з наведеного слідує, що трудова діяльність членів колгоспів підтверджується трудовою книжкою колгоспника встановленого взірця, що є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів, та до якої вносяться відомості, зокрема про прийом роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, а також трудову участь у громадському господарстві (встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі).
Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» (далі - Порядок №637).
Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Згідно з абзацом 1 пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
З аналізу наведених законодавчих приписів, зокрема, статті 62 Закону №1788-XII та пункту 1 Порядку №637, слідує, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Суд наголошує на тому, що єдиною підставою для прийняття оспорюваного рішення відповідачем зазначено те, що в трудовій книжці та наданих довідках відсутні відомості про прийняття на роботу в КСП «Перемога», а саме – в трудовій книжці відсутній наказ на прийняття на роботу, а в довідках зазначено лише рік прийняття на роботу (1993 рік).
У той же час, не переконання суду, відсутність номера наказу у записі № 1 у трудовій книжці позивача, за наявності підпису уповноваженої особи КСП «Перемога» та печатки, є формальною помилкою, яка не повинна бути єдиною підставою для відмови у призначенні пенсії (допризначенні), перерахунку пенсії позивача.
Таким чином, вказана вище трудова книжка позивача містить необхідну інформацію (в тому числі і посилання на відпрацьовані трудодні), яка підтверджує трудову діяльність позивача в КСП «Перемога» у період з 15.06.1993 по 07.03.2000, щодо якого виник спір. 
До того ж, суд наголошує на тому, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, а неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на загальних підставах.
Працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо заповнення такої.
Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від постанові від 21.02.2018 у справі № 687/975/17, від 23.04.2019 у справі № 593/1452/16-а, від 30.09.2021 у справі № 300/860/17, висновки якого мають враховувати суди відповідно до положень частини п`ятої статті 242 КАС України.
Крім того, Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для не врахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу під час призначення пенсії.
При цьому, як свідчать матеріали справи, позивач продовжував працювати у зазначеному вище колгоспі, після його реорганізації, поза періодом, щодо якого виник спір у цій справі, та його трудова діяльність у зазначеному вище колгоспі, після його реорганізації, поза періодом, щодо якого виник спір, була зарахована до страхового стажу позивача територіальним органом Пенсійного фонду України при призначенні пенсії по інвалідності. 
Зважаючи на встановлені обставини справи, суд вважає, що відповідачем безпідставно не зараховано позивачу до страхового стажу періоди його роботи в КСП «Перемога» з 15.06.1993 по 07.03.2000, щодо якого виник спір.
Суд наголошує на тому, що конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.
У пункті 54 Рішення у справі Пічкур проти України ЄСПЛ також зазначив про порушення статті 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(далі - Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Суд наголошує на тому, що розмір пенсії за віком визначається для кожного пенсіонера індивідуально і залежить, у тому числі від набутого ним страхового стажу, тому незарахування відповідачем окремого періоду роботи позивача до його трудового стажу порушує його конституційне право на соціальний захист та отримання пенсії в належному розмірі.
З урахуванням наведеного оспорюване у цій справі рішення відповідача щодо незарахування до його страхового стажу періоду роботи в КСП «Перемога» з 15.06.1993 по 07.03.2000, не відповідає критеріям, визначеним у статті 19 Конституції України та статті 2 КАС України, у зв`язку із чим підлягає визнанню судом протиправним та скасуванню.
Щодо зобов`язальної частини позовних вимог, суд враховує, що частиною другою статті 9 КАС України передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Суд зазначає, що стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Ухвалюючи таке рішення, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 13.01.2011 (остаточне) по справі «ЧУЙКІНА ПРОТИ УКРАЇНИ» (CASE OF CHUYKINA v. UKRAINE) (Заява №28924/04) констатував, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків.
Таким чином, стаття 6 Конвенції втілює «право на суд», в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21.02.1975 у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), пп. 28 - 36, Series A №18).
Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні.
Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах «Мултіплекс проти Хорватії» (Multiplex v. Croatia), заява №58112/00, п. 45, від 10 липня 2003 року, та «Кутіч проти Хорватії» (Kutic v. Croatia), заява №48778/99, п. 25, ECHR 2002-II).
Беручи до уваги викладене, суд вважає, що належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача буде зобов`язання територіального органу Пенсійного фонду України (ГУ ПФУ в Полтавській області) зарахувати до страхового стажу позивача період роботи в КСП «Перемога» з 15.06.1993 по 07.03.2000 та провести перерахунок пенсії з 10.09.2025.
Згідно із частиною першою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Оцінюючи подані сторонами докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням обставин зазначених вище, суд дійшов висновку, про обґрунтованість позовних вимог та наявність підставі для їх задоволення.
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як видно з наявної у матеріалах справи квитанції від 16.01.2026 № 8403-3624-9339-7110 позивачем під час звернення з цим позовом до суду сплачено судовий збір у розмірі 1064, 96 грн, який слід повернути йому за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - відповідача.
Керуючись статтями 2, 72-74, 77, 139,241-246, 260- 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 
В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити.
Визнати неправомірним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 18.09.2025 № 253150005699 щодо незарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи в КСП «Перемога» з 15.06.1993 по 07.03.2000. 
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи в КСП «Перемога» з 15.06.1993 по 07.03.2000 та провести перерахунок пенсії з 10.09.2025. 
Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі у розмірі 1064, 96 грн, сплаченого згідно із квитанцією від 16.01.2026 № 8403-3624-9339-7110. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Позивач – ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ; АДРЕСА_1 ).
Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (місцезнаходження юридичної особи: вул. Гоголя, 34 м. Полтава, 36000; унікальний ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 13967927). 

Суддя Марія ДУБІНА