Справа № 932/1062/26 
Провадження № 1-кп/932/180/26 

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 лютого 2026 року Шевченківський районний суд міста Дніпра у складі:
головуючого судді   ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря   ОСОБА_2 ,
прокурора   ОСОБА_3 , 
захисника   ОСОБА_4 , 
обвинуваченого   ОСОБА_5 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Шевченківського районного суду міста Дніпра кримінальне провадження (внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 62025050020000761 від 27 листопада 2025 року) за обвинуваченням:
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Трояни Добровеличківського району Кіровоградської області, громадянина України, із середньою освітою, неодруженого, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, старшого стрільця - вогнеметника 2 аеромобільного відділення 1 аеромобільного взводу 13 аеромобільної роти 4 аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_1 , старшого солдата, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 408 КК України, -
в с т а н о в и в :
Згідно ст. 1 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
На підставі Указу Президента України «Про введення воєнного стану в України» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався Указами Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» та діє по даний час.
Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 25 вересня 2025 року № 272, старшого солдата призваного під час мобілізації ОСОБА_5 призначено на посаду старшого стрільця вогнеметника 2 аеромобільного відділення 1 аеромобільного взводу 13 аеромобільної роти НОМЕР_2 аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_1 .
Таким чином, старший солдат ОСОБА_5 в розумінні вимог ст.ст. 18, 19, 22, 401, диспозиції ст. 407 КК України, є військовослужбовцем, тобто суб`єктом вказаного злочину та останньому було достеменно відомо про несення військової служби у час воєнного стану.
Згідно зі ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.
Будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, старший солдат ОСОБА_5 , відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1 - 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, суворо дотримуватися Статутів Збройних Сил України, бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від них інших військовослужбовців.
Відповідно до ст. 12 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові.
За приписами статей 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місці служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).
Відповідно до п.п. 1, 3 ч.3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять), чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).
Проте, старший солдат ОСОБА_5 достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, та маючи можливість належно їх виконувати, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, свідомо допустив їх порушення та вчинив військовий злочин проти встановленого порядку проходження військової служби за наступних обставин.
Так, у зв`язку з виконанням завдань за призначенням, пов`язаних із захистом незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України військова частина НОМЕР_1 виконує завдання за призначенням на території Донецької, Луганської та Харківської областей.
06 листопада 2025 року старший солдат ОСОБА_5 усвідомлюючи реальну можливість участі у веденні бойових дій, вирішив не виконувати свої обов`язки щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України та самовільно залишити місце служби.
Так, старший солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період та проходячи її на посаді старшого стрільця вогнеметника 2 аеромобільного відділення 1 аеромобільного взводу 13 аеромобільної роти НОМЕР_2 аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_1 , в порушення ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст.ст. 1. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст.ст. 11, 16, 127, 128, 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, а саме усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, без відповідних дозволів командирів і начальників, без поважних причин, з метою ухилитися від військової служби, в умовах воєнного стану 06 листопада 2025 року (більш точно час не встановлено) самовільно залишив місце служби - місце тимчасової дислокації підрозділу 13 аеромобільної роти НОМЕР_2 аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_1 , розташованого поблизу АДРЕСА_2 та ухилявся від несення обов`язків військової служби, проводячи час на власний розсуд, поза межами тимчасової дислокації підрозділу військової частини НОМЕР_1 , не пов`язуючи його із виконанням обов`язків з військової служби, доки 15 січня 2026 року не був затриманий в порядку ст. 208 КПК України.
Обвинувачений ОСОБА_5 у судовому засіданні свою провину у вчиненні кримінального правопорушення за даним вироком визнав у повному обсязі. Повідомив, що він є військовослужбовцем. Раніше він вчиняв сзч, але був звільнений на підставі ст. 401 КК України та продовжив проходження військової служби у складі військової частини НОМЕР_1 . 06 листопада 2025 року він самовільно, без дозволу командування, залишив місце служби та направився за місцем проживання. При цьому він не мав наміру продовжувати військову службу. На теперішній час бажає повернутися до військової частини для продовження проходження військової служби. Фактичні обставини справи, викладені в обвинувальному акті, визнав повністю. У скоєному щиро розкаявся.
Суд вважає, що провина обвинуваченого ОСОБА_5 в об`ємі, встановленому вироком, повністю доведена сукупністю наступних досліджених у судовому засіданні доказів.
Відповідно до змісту повідомлення про кримінальне правопорушення № 1772/26888 від 18 листопада 2025 року, т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 повідомив ТУ ДБР розташованого у АДРЕСА_1 про наступне: Посадовими особами військової частини НОМЕР_1 проведено службове розслідування за фактом відсутності на військовій службі без поважних причин старшого стрільця аеромобільного взводу 13 аеромобільної роти 4 аеромобільного батальйону вогнеметника 2 аеромобільного відділення 1 військової частини НОМЕР_1 старшого солдата ОСОБА_5 , який 06 листопада 2025 року самовільно залишив район тимчасового зосередження підрозділу поблизу населеного пункту АДРЕСА_2 та по теперішній час відсутній на військовій службі без законних на те підстав.
Відповідно до Акту службового розслідування № 26158 від 16 листопада 2025 року, проведеного відповідно до вимог статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21 листопада 2017 року № 608, на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 07 листопада 2025 року №2833/НАГД, офіцером групи з`ясування обставин, причин та умов вчинення правопорушень управління військової частини НОМЕР_1 старшим лейтенантом ОСОБА_6 проведено службове розслідування за фактом самовільного залишення району тимчасового зосередження підрозділу старшим стрільцем вогнеметником 2 аеромобільного відділення 1 аеромобільного взводу 13 аеромобільної роти НОМЕР_2 аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_1 старшим солдатом ОСОБА_5 , а також встановлення ступеня його вини, чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.
Встановлено, що своїми діями старший солдат ОСОБА_5 порушив вимоги наступних нормативно-правових актів, а саме: статті 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, відповідно до якої військовослужбовець зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; статті 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, яка зазначає, що кожен військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями; статей 1, 2, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, згідно яких військовослужбовець зобов`язаний: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, точно та вчасно виконувати поставлені йому завдання, сумлінно вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки, засвоювати все, чого навчають командири (начальники), та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України.
Причинами та умовами, що сприяли вчиненню правопорушення є особиста недисциплінованість старшого солдата ОСОБА_5 та його недбале ставлення до обов`язків військової служби під час мобілізації у Збройних Силах України.
Було запропоновано: за порушення військової дисципліни, а саме за самовільне залишення місця служби та відсутність на військовій службі без поважних причин з 06 листопада 2025 року по теперішній час, порушення вимог статей 1, 2, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, статей 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та умисне ухилення від виконання обов`язків військової служби, старшого стрільця вогнеметника 2 аеромобільного відділення 1 аеромобільного взводу 13 аеромобільної роти НОМЕР_2 аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_1 старшого солдата ОСОБА_5 притягнути до дисциплінарної відповідальності; повідомлення про вчинення кримінального правопорушення та копію матеріалів службового розслідування стосовно старшого стрільця вогнеметника 2 аеромобільного відділення 1 аеромобільного взводу 13 аеромобільної роти НОМЕР_2 аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_1 старшого солдата ОСОБА_5 направити до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську, оскільки в його діяннях вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 407 КК України.
Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 07 листопада 2025 року № 2833/НАГД було призначено службове розслідування за фактом самовільного залишення місця служби старшим солдатом ОСОБА_5 .
Відповідно до рапорту від 06 листопада 2025 року т.в.о. командира 13 аеромобільної роти НОМЕР_2 аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_1 , 06 листопада 2025 року о 13 годині 00 хвилин, під час перевірки особового складу 13 аеромобільної роти, було виявлено відсутність на військовій службі без поважних причин старшого стрільця відділення 1 аеромобільного взводу 13 аеромобільної роти 4 аеромобільного вогнеметника НОМЕР_3 аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_1 старшого солдата ОСОБА_5 , який самовільно залишив район тимчасового зосередження підрозділу, поблизу населеного пункту АДРЕСА_2 . Пошуки старшого солдата ОСОБА_5 результату не дали. На телефонні дзвінки не відповідає, місцезнаходження його невідоме. 
Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_4 (по стройовій частині) від 04 грудня 2024 року № 347, солдата ОСОБА_5 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .
Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_4 (по стройовій частині) від 25 вересня 2025 року № 272, старшого солдата ОСОБА_5 вважати таким, що з 25 вересня 2025 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою.
Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_4 (по стройовій частині) від 06 листопада 2025 року № 317, солдата ОСОБА_5 вважати таким, що 06 листопада 2025 року самовільно залишив район тимчасового зосередження підрозділу поблизу населеного пункту АДРЕСА_2 . 
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_4 (з основної діяльності) від 16 листопада 2025 року № 4233/НОД «Про результати службового розслідування за фактом самовільного залишення місця служби солдатом ОСОБА_5 »: 1. За порушення військової дисципліни, а саме за самовільне залишення місця служби та відсутність на військовій службі без поважних причин з 06 листопада 2025 року по теперішній час, порушення вимог статей 1, 2, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, статей 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та умисне ухилення від виконання обов`язків військової служби, на підставі пункту «в» статті 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, старшому стрільцю 2 аеромобільного відділення 1 аеромобільного взводу 13 аеромобільної роти 4 вогнеметнику аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_1 старшому солдату ОСОБА_5 оголосити сувору догану. 2. Начальнику групи з`ясування обставин, причин та умов вчинення правопорушень управління військової частини НОМЕР_1 , повідомлення про вчинення кримінального правопорушення та копію матеріалів службового розслідування стосовно старшого стрільця вогнеметника 2 аеромобільного відділення 1 аеромобільного взводу 13 аеромобільної роти НОМЕР_2 аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_1 старшого солдата ОСОБА_5 направити до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, оскільки в його діяннях вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 407 КК України.
Відповідно до ухвали Шевченківського районного суду міста Дніпра від 23 вересня 2025 року (справа № 932/12074/25) звільнено ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України, на підставі ч.5 ст. 401 КК України, для продовження проходження військової служби. Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 62024050010014187 від 14 квітня 2025 року, за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України, закрито. Зобов`язано ОСОБА_5 невідкладно, але не пізніше 72 годин після набрання ухвалою законної сили, прибути до військової частини НОМЕР_1 для продовження проходження військової служби.
Суд вважає вищеописані досліджені докази належними, допустимими, достовірними, і в сукупності достатніми для належної правової оцінки дій обвинуваченого. 
Згідно ч.1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.
Слід зауважити, що від кримінального правопорушення, передбаченого ст. 407 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ст. 408 КК України, відрізняється за своєю суб`єктивною стороною. Обов`язковою ознакою дезертирства є мета: військовослужбовець має намір ухилятися від військової служби протягом не певного проміжку часу, тобто не тимчасово, а ухилитися від військової служби взагалі, назавжди. При цьому військовослужбовець може заявляти про свій намір ухилитися від військової служби взагалі або ухилятися від неї протягом невизначеного часу (наприклад, доки його не затримають). Для наявності складу дезертирства немає значення, в який момент у особи виник намір ухилитися від служби - безпосередньо в момент самовільного залишення частини або вже в період незаконного перебування за її межами. Коли військовослужбовець після самовільного залишення частини приймає рішення ухилитися від військової служби, його дії слід кваліфікувати як дезертирство, оскільки будь-яке за способом самовільне залишення частини може виступати і способом дезертирства, а отже, поглинається останнім і не утворює множинності злочинів.
Обвинувачений ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем, ухвалою Шевченківського районного суду міста Дніпра від 23 вересня 2025 року, був звільнений від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України, на підставі ч.5 ст. 401 КК України, для продовження проходження військової служби. При цьому період самовільного залишення частини був з 23 січня 2025 року по 20 серпня 2025 року. Однак обвинувачений ОСОБА_5 не зробив відповідних висновків і 06 листопада 2025 року знов самовільно залишив місце служби - місце тимчасової дислокації підрозділу 13 аеромобільної роти НОМЕР_2 аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_1 , розташованого поблизу АДРЕСА_2 та ухилявся від несення обов`язків військової служби, проводячи час на власний розсуд, поза межами тимчасової дислокації підрозділу військової частини НОМЕР_1 , не пов`язуючи його із виконанням обов`язків з військової служби та не вживав будь-яких дій для повернення на службу, доки 15 січня 2026 року не був затриманий в порядку ст. 208 КПК України, що свідчить про негативне ставлення обвинуваченого до служби та свого військового обов`язку, ганебний приклад нехтування вимогами військової дисципліни, що підриває боєздатність ЗСУ в цілому.
До моменту затримання обвинувачений ОСОБА_5 уникнув виконання ним військових обов`язків та проживав цивільним життям, усвідомлюючи, що на території всієї держави введено правовий режим воєнного стану, а місце його військового підрозділу чи інших військових підрозділів ним не з`ясовано і будь-яких заходів для такого з`ясування навіть попри наявність військових структур у місті, де він перебував, здійснено не було. Окрім цього, обвинувачений весь час після залишення військової частини перебував за місцем проживання та проживав цивільним життям, що вказує на його тривале ухилення від військової служби та небажання виконання ним військових обов`язків. Такі дії обвинуваченого свідчать про те, що він не мав наміру повертатися на військову службу. 
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що вчинене обвинуваченим самовільне залишення військової частини після того, як останній був звільнений від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України, на підставі ч.5 ст. 401 КК України, для продовження проходження військової служби, містить всі ознаки дезертирства, так як дії обвинуваченого містили конкретну мету - намір ухилятися від військової служби не протягом певного проміжку часу, а ухилитися від військової служби взагалі, назавжди.
Аналізуючи та оцінюючи надані сторонами кримінального провадження докази, кожен з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до переконання, що подія кримінального правопорушення мала місце, провина обвинуваченого у вчиненні даного кримінального правопорушення повністю доведена поза розумним сумнівом і кваліфікує його дії за ч.4 ст. 408 КК України, так як він самовільно залишив місце служби з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах воєнного стану (дезертирство).
Призначаючи покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, відомості щодо особи обвинуваченого, обставини, що пом`якшують покарання, за відсутності обставин, що обтяжують покарання.
ОСОБА_5 раніше не судимий, під наглядом у лікаря психіатра не перебуває; на обліку у лікаря нарколога не знаходиться; за місцем проходження військової служби характеризується негативно; у скоєному щиро розкаявся.
Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_5 , суд вважає щире каяття у скоєному.
З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_5 за вчинене кримінальне правопорушення ь покарання у виді позбавлення волі, приходячи при цьому до переконання, що його виправлення, в силу тяжкості і обставин вчиненого, з урахуванням даних щодо особи, його поведінки в період досудового слідства і судового розгляду, ставлення до скоєного, не можливо без ізоляції від суспільства, і вважаючи, що саме таке покарання буде найбільш відповідати принципам та цілям його призначення і буде необхідним та достатнім для його виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.
Цивільний позов не заявлений.
Процесуальні витрати відсутні.
Відомостей щодо речових доказів суду не надано.
Запобіжний захід у відношенні обвинуваченого ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили слід залишити тримання під вартою в умовах гауптвахти.
Керуючись ст.ст. 366-368, 371, 374, 376, 395 КПК України, - 
у х в а л и в :
ОСОБА_5 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 408 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.
Захід забезпечення кримінального провадження обвинуваченому ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили залишити у виді тримання під вартою в умовах гауптвахти.
Строк відбуття покарання засудженому ОСОБА_5 рахувати з дня фактичного затримання - з 15 січня 2026 року.
Зарахувати засудженому ОСОБА_5 у строк покарання, відповідно до вимог ч.5 ст. 72 КК України, строк попереднього ув`язнення, починаючи з 15 січня 2026 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, відповідно до Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правил складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення» № 2046-VIII від 18 травня 2017 року.
Цивільний позов не заявлено.
Процесуальні витрати (витрати на залучення експертів) відсутні.
Речових доказів немає.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Дніпровського апеляційного суду через Шевченківський районний суд міста Дніпра протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, захиснику та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні, надіслати копію вироку не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя