ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ
Іменем України

03 квітня 2026 року	м. Дніпро	Справа № 640/13385/21	

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Кисіль С. В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Енгельхарт СТП (Україна)» до Центрального міжрегіонального управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Луганського окружного адміністративного суду перебуває справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Енгельхарт СТП(Україна)» (далі – позивач, ТОВ «Енгельхарт СТП (Україна)») до Центрального міжрегіонального управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків (далі – відповідач, ЦМУ ДПС по роботі з ВПП), в якому позивач просить суд визнати незаконними і скасувати податкові повідомлення-рішення від 08 лютого 2021 року № 00000430701, від 15 квітня 2021 року № 00001460701 і від 15 квітня 2021 року № 00001470701.
Позовні вимоги ТОВ «Енгельхарт СТП (Україна)» мотивовані тим, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки факт здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентами підтверджується первинними документами. Вказано, що позивач вважає необґрунтованими посилання контролюючого органу на податкову інформацію, що наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагентів позивача по ланцюгах постачання, як критерій оцінки реальності господарських операцій.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 травня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче засідання на 23 червня 2021 року.
Заперечуючи проти задоволення позовних вимог ТОВ «Енгельхарт СТП (Україна)», ЦМУ ДПС по роботі з ВПП у липні 2021 року подало відзив на позовну заяву, вказуючи на те, що спірні податкові повідомлення-рішення було прийнято у відповідності до положень чинного законодавства, оскільки за результатом податкової перевірки позивача було встановлено неможливість документального підтвердження факту виконання Товариствами з обмеженою відповідальністю «Орттехсервіс» і «Ніра» на користь позивача господарських зобов`язань з поставки товару, а надані позивачем документи не опосередковувалися реальним рухом активів.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 липня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 25 серпня 2021 року.

На виконання положень Закону України від 13 грудня 2022 року № 2825-IX «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» та відповідно до Порядку передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 16 вересня 2024 року № 399 справу передано на розгляд до Луганського окружного адміністративного суду.
Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2026 року справу прийнято до провадження, розгляд справи продовжено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
У березні 2026 року від позивача до суду надійшли додаткові пояснення, в яких зазначено, що реальність, постачання позивачу сільськогосподарської продукції від ТОВ «Орттехсервіс» і ТОВ «Ніра» є доведеною, а висновок відповідача про «нереальність» господарських операцій позивача щодо придбання товарів у зазначених вище контрагентів – хибним. Відповідно спірні податкові повідомлення-рішення, прийняті на підставі такого висновку, є незаконними та підлягають скасуванню.
Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 20 березня 2026 року відмовлено у задоволенні клопотання ТОВ «Енгельхарт СТП (Україна)» про витребування доказів.
Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-76, 90 КАС України, судом встановлено наступне.
На підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, підпункту 78.1.7 пункту 78.1 статті 78, пункту 82.2 статті 82 Податкового кодексу України у зв`язку з отриманням відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 30 квітня 2020 року за № 10741100021050740 щодо припинення в результаті ліквідації та наказу Офісу великих платників податків ДПС від 19 жовтня 2020 року № 1197 (з урахуванням наказів від 09 листопада 2020 року № 1306, від 11 листопада 2020 року № 1316, від 07 грудня 2020 року № 1386) про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Енгельхарт СТП (Україна)» із своєчасності, достовірності, повноти нарахування сплати податків та зборів, дотримання валютного та іншого законодавства і з метою контролю за правильністю нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період діяльності з 01 липня 2017 року по 30 червня 2020 року, відповідно до затвердженого плану (переліку питань) документальної перевірки відповідачем було складено акт про результати документальної позапланової виїзної перевірки від 30 грудня 2020 року № 854/28-10-50-13-29.
Відповідно до вказаного акта уповноваженими особами відповідача були встановлені наступні порушення:
- пунктів 7, 10 МСБО 18 «Дохід», пунктів 44.1, 44.2 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, розділу III Податкового кодексу України, з урахуванням положень підпункту 14.1.13 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, статей 1, 3, 4, 9, 11, 12 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», Розділ 4 Концептуальної основи фінансової звітності, що була ухвалена Радою МСБО у вересні 2010 року, у результаті чого встановлено заниження податку на прибуток за 3 квартал 2017 року на суму 308824,00 грн;
- підпункту 140.4.2 пункту 140.4 статті 140 розділу III Податкового кодексу України, з урахуванням положень підпункту 14.1.13 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, статей 1, 3, 4, 9, 11, 12 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», Розділ 4 Концептуальної основи фінансової звітності, що була ухвалена Радою МСБО у вересні 2010 року, у результаті чого встановлено завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування за І півріччя 2020 у розмірі 5984650,00 грн;
- пунктів 44.1, 44.6 статті 44, пунктів 198.1, 198.2 статті 198, пункту 200.1, абзацу «б» пункту 200.4 статті 200 Податкового кодексу України і підпункту 4 пункту 5 розділу V Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства Фінансів України від 28 січня 2016 року № 21, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України від 29 січня 2016 року за № 59/28289, зі змінами і доповненнями, в результаті чого встановлено: заниження суми від`ємного значення за червень 2020 року на суму 4991164,00 грн і завищення суми бюджетного відшкодування всього у розмірі 6218270,00 грн, у тому числі по періодах: серпень 2017 року – 315360,00 грн, жовтень 2017 року – 43867,00 грн, листопад 2017 року – 1871200,00 грн, грудень 2017 року – 461451,00 грн, січень 2018 року – 501347,00 грн, серпень 2018 року – 46342,00 грн, вересень 2018 року – 1541804,00 грн, жовтень 2018 року – 295415,00 грн, листопад 2018 року – 45268,00 грн, січень 2019 року – 57324,00 грн, вересень 2019 року – 97734,00 грн, жовтень 2019 року – 941158,00 грн.
На підставі зазначеного акта перевірки, 08 лютого 2021 року відповідачем були прийняті податкові повідомлення-рішення №№ 00000420701, 00000430701, 00000440701.
Так, податковим повідомленням-рішенням № 00000420701 позивачу було зменшено суму бюджетного відшкодування з ПДВ на суму 941158,00 грн та застосовано штраф у розмірі 235289,50 грн.
Податковим повідомленням-рішенням від 08 лютого 2021 року № 00000430701 позивачу було зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток на суму 5984650,00 грн.
Податковим повідомленням-рішенням від 08 лютого 2021 року № 00000440701 збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємств на суму 308824,00 грн і застосовано штрафні санкції у розмірі 77206,00 грн.
Вказані податкові повідомлення-рішення були оскаржені позивачем в адміністративному порядку до Державної податкової служби.
За результатом розгляду наведеної скарги, Державною податковою службою було прийнято рішення від 20 квітня 2021 року № 8206-16100-06-02-02-06, якою було скасовано податкові повідомлення-рішення від 08 лютого 2021 року № 00000420701 і № 00000440701 в частині застосування штрафних санкцій, які перевищують розмір згідно з пунктом 123.1 статті 123 Податкового кодексу України, у редакції, що діє з 01 січня 2021 року, а в іншій частині вказані податкові повідомлення-рішення – залишені без змін.
З огляду на вказане, 15 квітня 2021 року відповідачем були прийняті податкові повідомлення-рішення:
- № 00001460701, яким збільшено позивачу суму грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємств, створених за участю іноземних інвесторів на суму 308824,00 грн і застосовано штрафні санкції у розмірі 30882,40 грн;
- № 00001470701, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на суму 941158,00 грн і застосовано штрафні санкції у розмірі 94115,80 грн.
Вважаючи вказані податкові повідомлення-рішення протиправними, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.
Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з наступного.
У підпункті 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що господарська діяльність – це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

За змістом пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України передбачено, що об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.
Відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг.
Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг (пункт 198.3 статті 198 ПК України).
Пунктом 198.6 статті 198 ПК України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що господарська операція – це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ – це документ, який містить відомості про господарську операцію.
Аналіз вказаних норм свідчить, що визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.
Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Правові наслідки у вигляді виникнення у покупця права на формування сум витрат та податкового кредиту виникають за наявності сукупності таких обставин та підстав, зокрема: фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій; документального підтвердження реального здійснення господарських операцій сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду; наявності у сторін спеціальної податкової правосуб`єктності; наявності у покупця належним чином складеної податкової накладної; наявності ділової мети, розумних економічних причин для здійснення господарської операції.
При цьому наявність формально оформлених (складених) первинних документів та/або сплати грошових коштів не може слугувати підставою для формування даних податкового обліку за відсутності факту придбання відповідного активу. 
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 13 листопада 2025 року у справі № 400/1462/20.
Із матеріалів справи вбачається, що підставою для прийняття спірних податкових повідомлень-рішень були висновки податкового органу щодо нереальності господарських операцій позивача з ТОВ «Орттехсервіс» і ТОВ «Ніра».
Судом установлено, що позивач при здійсненні своєї господарської діяльності мав господарські відносини з ТОВ «Орттехсервіс» і ТОВ «Ніра».
Так, між позивачем (покупець) і ТОВ «Орттехсервіс» (постачальник) було укладено договір поставки від 21 липня 2017 року № UP2022, за умовами якого постачальник зобов`язується передати у власність, а покупець прийняти та оплатити ячмінь 3-го класу, українського походження, врожаю 2017 року 1003900000, на умовах: CPT перевезення оплачено до ТОВ «ТІС-Зерно», місцезнаходження Порт Южний, причал 16, ТОВ «ТІС-Зерно», згідно Інкотермс 2010 в частині, що не суперечить цьому договору.
На підтвердження реальності наведеної господарської операції, позивачем до суду було подано копії видаткових накладних, рахунків на оплату, накладних (т. 1 а. с. 182-195).
Також, з огляду на вказані господарські операції, контрагентом позивача було складено та зареєстровано податкові накладні, що відображено в додатку до акта перевірки від 30 грудня 2020 року № 854/28-10-50-13-29.
Розрахунок за отриманий товар здійснювався в безготівковій формі.
Крім того, позивачем до суду подано свідоцтво про реєстрацію ТОВ «Орттехсервіс» платником податку на додану вартість № 100322943 (т. 2 а. с. 72).
Також, позивачем до суду подано первинну документацію щодо придбання ТОВ «Орттехсервіс» ячменю 3 класу, який був реалізований позивачу (т. 2 а. с. 97-102)
Також, 07 жовтня 2019 року між позивачем (покупець) і ТОВ «Ніра» було укладено договір поставки № 4761, за умовами якого постачальник зобов`язується поставити і передати у власність, а покупця прийняти та оплатити кукурудза 3-го класу, українського походження, врожаю 2019 року (код УКТЗЕД 1005900000), насипом на умовах DAP, поставка в місце призначення згідно з Інкотермс 2010, зерновий склад ТОВ «ТІС-зерно», який знаходиться за адресою: Порт Южний, причал 16, ТОВ «ТІС-зерно» Україна.
На підтвердження реальності господарських операцій за наведеним договором, позивачем до суду було подано копії видаткових накладних, рахунків на оплату, накладних, товарно-транспортних накладних (т. 1 а. с. 205-195).
Також, в наведених товарно-транспортних накладних на зворотній стороні відображено зважування транспортного засобу з товаром складом-отримувачем ТОВ «ТІС-зерно» та відображено здійснені останнім якісно-хімічні характеристики отриманого товару (кукурудза 3 класу) (т. 1 а. с.214-216, 220-221, 225- 227, 231-232).
Також, з огляду на вказані господарські операції, контрагентом позивача було складено та зареєстровано податкові накладні, що відображено в додатку до акта перевірки від 30 грудня 2020 року № 854/28-10-50-13-29.
Розрахунок за отриманий товар здійснювався в безготівковій формі.
Також, 19 вересня 2019 року між позивачем (покупець) і ТОВ «Ніра» було укладено договір поставки № UP4717, за умовами якого постачальник зобов`язується поставити та передати у власність, а покупець прийняти та оплатити кукурудза 3-го класу, українського походження, врожаю 2019 року (код УКТЗЕД 1005900000), насипом на умовах DAP (поставка в місце призначення згідно з Інкотермс 2010) зерновий склад ТОВ «ТІС-Зерно», який знаходиться за адресою: Порт Южний, причал 16, ТОВ «ТІС-Зерно», Україна.
На підтвердження реальності господарських операцій за наведеним договором, позивачем до суду було подано копії видаткових накладних, рахунків на оплату, накладних, товарно-транспортних накладних (т. 1 а. с. 244-195).
Також, в наведених товарно-транспортних накладних на зворотній стороні відображено зважування транспортного засобу з товаром складом-отримувачем ТОВ «ТІС-зерно» та відображено здійснені останнім якісно-хімічні характеристики отриманого товару (кукурудза 3 класу) (т. 1 а. с. 245-246, 250).
Також, з огляду на вказані господарські операції, контрагентом позивача було складено та зареєстровано податкові накладні, що відображено в додатку до акта перевірки від 30 грудня 2020 року № 854/28-10-50-13-29.
Розрахунок за отриманий товар здійснювався в безготівковій формі.
Крім того, 24 вересня 2019 року між позивачем (покупець) і ТОВ «Ніра» було укладено договір поставки № UP4742, за умовами якого постачальник зобов`язується поставити і передати у власність, а покупець прийняти та оплатити кукурудза 3-го класу, українського походження, врожаю 2019 року (код УКТЗЕД 1005900000), насипом на умовах DAP (поставка в місце призначення згідно з Інкотермс 2010) зерновий склад ТОВ «ТІС-Зерно», який знаходиться за адресою: Порт Южний, причал 16, ТОВ «ТІС-Зерно», Україна.
На підтвердження реальності господарських операцій за наведеним договором, позивачем до суду було подано копії видаткових накладних, рахунків на оплату, накладних, товарно-транспортних накладних (т. 2 а. с. 66).
Також, у наведених товарно-транспортних накладних на зворотній стороні відображено зважування транспортного засобу з товаром складом-отримувачем ТОВ «ТІС-зерно» та відображено здійснені останнім якісно-хімічні характеристики отриманого товару (кукурудза 3 класу) (т. 2 а. с.11-14, 18, 21-22, 26-40, 45-50, 54-55, 59-60, 64-65).
Також, з огляду на вказані господарські операції, контрагентом позивача було складено та зареєстровано податкові накладні, що відображено в додатку до акта перевірки від 30 грудня 2020 року № 854/29-10-50-13-29.
, з огляду на вказані господарські операції, контрагентом позивача було складено та зареєстровано податкові накладні, що відображено в додатку до акта перевірки від 30 грудня 2020 року № 854/28-10-50-13-29.
Розрахунок за отриманий товар здійснювався в безготівковій формі.
Також, позивачем до суду було подано витяг з реєстру платника податку на додану вартість № 1626554506918, яким підтверджується факт наявності у ТОВ «Ніра» статусу платника ПДВ (т. 2 а. с. 125).
Поряд з указаним, позивачем до суду були подані копії звітів ТОВ «Ніра» про посівні площі сільськогосподарських культур (т. 2 а. с. 168-178) і витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права про наявність у ТОВ «Ніра» земельних ділянок для вирощування реалізованого позивачу товару (т. 2 а. с. 184-208).
Дослідивши вказані документи, суд дійшов висновку, що останні містять всі обов`язкові реквізити, що передбачені статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», у розумінні вказаного Закону є первинними і такими, що у повній мірі підтверджують здійснення відповідних господарських операцій з поставки товару, фактичний рух активів та зміни у майновому стані позивача.
Щодо посилань податкового органу на відсутність у контрагентів позивача та контрагентів останніх основних засобів, складських приміщень та іншого в тому числі орендованого майна, недостатньої кількості трудових ресурсів, невідповідність придбаних та реалізованих товарів, віднесення податковим органом певних контрагентів до ймовірних учасників схем ухилення від оподаткування та, як наслідок, відсутності ділової мети на здійснення господарської операції, то суд зазначає, що якщо контрагент порушив податкове законодавство, не забезпечив належне ведення бухгалтерського обліку, збереження первинних бухгалтерських документів, тощо, то відповідно, з урахуванням положень частини другої статті 61 Конституції України, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначені обставини не є підставою для позбавлення платника податку права на формування валових витрат та податкового кредиту, якщо останній має необхідні документальні підтвердження їх розміру.
Так, за умови реального здійснення господарської операції, яка призвела до об`єктивної зміни складу активів платника податків покупця, будь-які порушення виконавцем послуг правил ведення господарської діяльності не можуть бути підставою для позбавлення покупця права на валові витрати чи податковий кредит.
Платник податків (покупець товару) не має обов`язку та повноважень здійснювати контроль за дотриманням виконавцем послуг вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності тощо і в подальшому зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит за можливу неправомірну діяльність будь-кого з контрагентів, а надто тих, з якими у позивача відсутні взаємовідносини. Такий платник не повинен притягуватися до відповідальності в тому випадку, якщо він здійснював реальну господарську операцію.
Європейський суд з прав людини, розглянувши справу «Інтерсплав проти України» (рішення від 09 січня 2007 року, заява № 803/02), вказав на те, що коли державні органи володіють будь-якою інформацією про зловживання у системі відшкодування ПДВ, що здійснюються конкретною кампанією, вони можуть вжити відповідних заходів з метою запобігання або усунення таких зловживань. Суд, однак, не може прийняти зауваження Уряду щодо загальної практики з відшкодування ПДВ за відсутності будь-яких ознак, які б вказували на те, що заявник був безпосередньо залучений до таких зловживань.
Таким чином, виходячи з принципу індивідуального застосування відповідальності за порушення правил оподаткування, негативні наслідки, зокрема, у вигляді позбавлення права на формування платником даних свого податкового обліку, можуть бути застосовані саме до того платника податків, який їх припустився, а не до іншої особи.
Так само невиконання контрагентами своїх податкових обов`язків не може бути безумовним свідченням відсутності ділової мети та/або обізнаність платника податків із протиправним характером діяльності його контрагентів та відповідно недостовірності задекларованих даних податкового обліку платника податків.
Що стосується посилань податкового органу на відомості інформаційних баз даних, як джерела інформації, то суд вважає їх необґрунтованими, оскільки така інформація носить виключно інформативний характер та сформована фактично без дослідження первинних документів податкового обліку, а отже не є належним доказом у розумінні статей 73-76 КАС України.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові у постанові від 27 листопада 2019 року у справі № 826/11629/16.
Крім того, Верховний Суд у постанові від 01 грудня 2022 року у справі № 320/5878/19 дійшов висновку, що будь-яка податкова інформація, що наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагентів суб`єкта господарювання по ланцюгах постачання, а також податкова інформація надана іншими контролюючими органами, в тому числі і складена з причин неможливості проведення документальних перевірок, носить виключно інформативний характер та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону. Норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування об`єкта оподаткування податком на прибуток, витрат та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат та податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагентів за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагентів та злагодженість дій між ними.
Також, посилання відповідача на непідтвердження руху товару по ланцюгу постачання базуються лише на результатах податкового контролю контрагентів позивача, за відсутності інших об`єктивних та підтверджених даних про порушення позивачем податкового законодавства, не можуть бути самостійною та достатньою підставою для висновку про нереальність господарських взаємовідносин позивача із його контрагентом. Зазначене є лише припущенням відповідача.
Щодо посилання податкового органу на наявність кримінального провадження відносно контрагентів позивача, то суд зазначає, що наявність зареєстрованого кримінального провадження, не є беззаперечним фактом, що підтверджує відсутність реальних правових наслідків всіх господарських операцій проведених позивачем та його контрагентами, тому як відповідно до частини шостої статті 78 КАС України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Як свідчать встановлені обставини справи, вироки та відповідні ухвали відносно позивача та його контрагентів відсутні, а зворотного відповідачем не доведено.
Окрім того, суд також зауважує, що під час проведення господарських операцій платник податків може бути і необізнаним стосовно дійсного стану правосуб`єктності своїх контрагентів і реально отримати від них товари (роботи чи послуги), незважаючи на те, що контрагенти можливо і мають наміри щодо порушення податкового законодавства.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 27 березня 2018 року у справі № 816/809/17 і від 06 листопада 2018 року у справі № 822/551/18.
Крім того, Великою Палатою Верховного Суду 07 липня 2022 року прийнято постанову у справі № 160/3364/19, якою закцентувано увагу на тому, що визначальним для вирішення спорів про наявність податкових наслідків за результатами вчинення господарських операцій є дослідження сукупності обставин та первинних документів, які можуть як підтверджувати, так і спростовувати реальність господарських операцій. Саме по собі: лише наявність вироку щодо контрагента платника; лише факт порушення кримінального провадження відносно контрагента та отримання свідчень особи щодо неприйняття участі у створенні і діяльності підприємства; лише податкова інформація щодо контрагентів за ланцюгом постачання; лише незначні помилки в оформленні первинних документів (окремо) не є самостійними та достатніми підставами для висновку про нереальність господарських операцій.
Таким чином, проаналізувавши встановлені обставини справи у сукупності, суд дійшов висновку, що відповідачем, з урахуванням положень частини другої статті 77 КАС України, не було доведено правомірність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, що свідчить про їх протиправність та необхідність скасування.
Частиною першої статті 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Із матеріалів справи вбачається, що позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір за подання адміністративного позову у розмірі 22700,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 13 травня 2021 року № 10058.
Отже, з огляду на те, що позовні вимоги у цій справі підлягають задоволенню, то сплачений позивачем судовий збір за подання адміністративного позову у розмірі 22700,00 грн підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись статтями 2, 8, 9, 19, 20, 32, 72, 77, 90, 94, 132, 139, 241-246, 250, 255, 262, 291 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Задовольнити адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Енгельхарт СТП (Україна)» (код ЄДРПОУ 39112319, місцезнаходження: 04050, м. Київ, вул. Січових Стрільців, 60, офіс 724) до Центрального міжрегіонального управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків (код ЄДРПОУ 44082145, місцезнаходження: 02068, м. Київ, вул. Кошиця, 3) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.
Визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення Центрального міжрегіонального управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків від 08 лютого 2021 року № 00000430701 щодо Товариства з обмеженою відповідальністю «Енгельхарт СТП (Україна)», яким зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток на суму 5984650,00 грн.
Визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення Центрального міжрегіонального управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків від 15 квітня 2021 року № 00001460701 щодо Товариства з обмеженою відповідальністю «Енгельхарт СТП (Україна)», яким збільшено позивачу суму грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємств, створених за участю іноземних інвесторів на суму 308824,00 грн і застосовано штрафні санкції у розмірі 30882,40 грн
Визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення Центрального міжрегіонального управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків від 15 квітня 2021 року № 00001470701 щодо Товариства з обмеженою відповідальністю «Енгельхарт СТП (Україна)», яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на суму 941158,00 грн і застосовано штрафні санкції у розмірі 94115,80 грн.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Центрального міжрегіонального управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Енгельхарт СТП (Україна)» понесені витрати зі сплати судового збору за подання адміністративного позову у розмірі 22700,00 грн (двадцять дві тисячі сімсот гривень).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Згідно з пунктом 2 розділу ІІ Закону України від 13 грудня 2022 року № 2825-IX «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» судом апеляційної інстанції щодо всіх справ, підсудних окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, та переданих на розгляд та вирішення іншим окружним адміністративним судам України відповідно до цього Закону, є Шостий апеляційний адміністративний суд.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя 	С.В. Кисіль