КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
03680 м. Київ , вул. Солом`янська, 2-а 

Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/235/2025 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2025 року м. Київ
Справа № 753/11336/23

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді-доповідача Ящук Т.І., 
суддів Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М., 
за участю секретаря судового засідання Слив`юк С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 31 липня 2023 року та додаткове рішення від 14 серпня 2023 року, ухвалені у складі судді Комаревцевої Л.В., 
у справі за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів,
встановив:

У липні 2023 року позивач  ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 , в якому просив стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду та збитки за користування чужими грошовими коштами у розмірі 68 716,88 грн та 4250 доларів США; стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 50 000 грн.
Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 08.07.2020 року між ним та адвокатом ОСОБА_1. укладений договір про надання правової допомоги № 08/07-2020 з питань захисту прав, свобод та інтересів клієнта в кримінальному провадженні № 4201810102000077 та судовій справі № 753/5575/20. 
Також 25.09.2020 року між сторонами було укладено договір про надання правової допомоги № 25/09-2020, предметом якого є забезпечення захисту, прав, свобод і законних інтересів клієнта з питань отримання рішення органу розпорядження земельною ділянкою про передачу земельної ділянки в оренду. 
Відповідно до додаткової угоди від 25.09.2020 року до договору він у жовтні 2020 року сплатив адвокату ОСОБА_1. авансовий платіж в розмірі 20 000 грн та на її прохання надав 4250 доларів США для укладення договору із землевпорядною організацією. Зазначені кошти були передані ним відповідачу наручно без оформлення відповідних платіжних документів. 
У кінці жовтня 2022 року з телефонної розмови з головним спеціалістом відділу землеустрою Дарницького району м. Києва йому стало відомо, що у 2020-2021 роках клопотань про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 не зареєстровано. 
Листами від 06 та 20 жовтня 2022 року на адресу, зазначену у договорі, він звернувся до відповідача з вимогою невідкладно надіслати на його електронну адресу з дублюванням на поштову адресу звіт про виконання договору. Однак, відповідач не надала звіт про виконання договору. 
26.12.2022 року до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Київської області надійшла його скарга щодо вчинення дисциплінарного проступку у вигляді неналежного виконання своїх професійних обов`язків адвокатом ОСОБА_1., за якою рішенням дисциплінарної палати від 22.02.2023 року № 205/203 порушено дисциплінарну скаргу. 
Рішенням КДКА Київської області від 24.05.2023 року № 68/2023 адвокат ОСОБА_1 притягнута до дисциплінарної відповідальності за вчинення дисциплінарного проступку, передбаченого п. 5 ч. 2 ст. 34 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» у вигляді зупинення права на заняття адвокатською діяльністю строком на 1 рік. 
З фактичних обставин щодо договірних відносин між сторонами випливає, що відповідач не надала йому ніяких послуг з правової допомоги, визначених договором, тобто здійснила бездіяльність, внаслідок чого він зазнав реальних збитків на суму 20 000 грн авансового платежу та 4250 доларів США, пов`язаних з покриттям фактичних витрат по виконанню договору. 
Розмір збитків на суму 20 000 грн та 4250 доларів США підтверджується електронними доказами, а саме: скріншоти електронної інформації щодо номера телефону за контактом « ОСОБА_1 » у WhatsAppта повідомлення позивача до ОСОБА_1 від 01.10.2022 року разом з відповіддю ОСОБА_1 від 10.01.2023 року; скріншот електронної інформації щодо номера телефону за контактом « ОСОБА_1 , ОСОБА_1» з журналу контактів на мобільному телефоні та журналу дзвінків за цим контактом з 06.03.2022 року по 26.12.2022 року, разом із скріншотом про запис телефонної розмови між сторонами від 26.12.2022 року. 
Також додатком до позову надано диск з аудіозаписом телефонної розмови між сторонами 26 грудня 2022 року. 
Усвідомлення ним, що відповідач зловживала його довірою до себе як до адвоката та використала цю довіру з метою добровільної передачі їй 20 000 грн та 4250 доларів США після укладання договору без наміру виконувати договір завдало йому моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, у зв`язку з цинічним обманом його законних надій та протиправним заволодінням з боку відповідача його коштами, які не повернені станом на день подання позовної заяви. 

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 31 липня 2023 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. 
Стягнуто з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ОСОБА_2 : матеріальну шкоду та збитки за користування грошовими коштами в розмірі 68 716 грн. 88 коп. та 4250 доларів США ; моральну шкоду в розмірі 5000 грн.; судовий збір в розмірі 4 925 грн. 33 коп. 
В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.
Додатковим рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 14 серпня 2023 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу в розмірі 30 814 грн.
Не погоджуючись з рішенням та додатковим рішенням, ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою, у якій просить рішення та додаткове рішення суду першої інстанції скасувати та направити справу для розгляду за встановленою законом підсудністю до Бориспільського міськрайонного суду Київської області, посилаючись на його необґрунтованість, порушення норм матеріального та процесуального права.
Вказує, що судом першої інстанції порушено процесуальні норми ст. ст. 31, 187 ЦПК України. Так, судом першої інстанції не здійснено відповідної перевірки місця проживання відповідача, не встановлено факту не підсудності справи Дарницькому районному суду міста Києва, не передано позов за підсудністю до Бориспільського міськрайонного суду Київської області та розглянуто справу без повідомлення відповідача, чим порушено процесуальні права відповідача на участь в судових засіданнях, здійснення своїх процесуальних прав та обов`язків, в тому числі подання заяв по суті справи, доказів та клопотань тощо.
Факт передачі коштів позивачем відповідачу в сумі 20 000 грн та 4250 доларів США суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні встановив на підставі рішення КДКА Київської області від 24.05.2023 року № 25/2023, яке не має преюдиційної сили для судів, та не ґрунтується на належних доказах (актах, розписках, платіжних документах), а виключно на поясненнях позивача та роздруківках невідомого походження. У вказаному рішенні зазначено, що відповідач заперечувала факт отримання вказаних коштів від позивача та наполягала на необґрунтованості його вимог. Наразі вказане рішення оскаржується в Київському окружному адміністративному суді з підстав його фактичної необґрунтованості будь-якими належними доказами. Роздруківка без накладеного електронного підпису та без будь-яких інших доказів аутентичності такого листування за умови, що сторона заперечує факт такого листування, не може бути належним доказом у справі.
Вказує, що з урахуванням правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 03 березня 2021 року у справі № 130/2604/18, позивач не мав права нараховувати до стягнення інфляційні втрати за грошовою заборгованістю в іноземній валюті, навіть у випадку, якби така заборгованість у відповідача реально існувала.
Зазначає, що будь-яких порушень договору про надання правничої допомоги зі сторони відповідача не було, і заявлених у позові грошових коштів відповідач від позивача не отримувала, а отже підстав для понесення позивачем моральної шкоди саме з вини відповідача немає.
Щодо ухвалення судом додаткового рішення, звертає увагу на те, що судом першої інстанції задоволено позов частково. Грошові вимоги позивача в загальному розмірі 274 133,43 грн (суму вказано в позовній заяві з переведенням доларів в еквівалент в гривні) задоволено в частині стягнення 229 133,43 грн, тобто близько 83,59 % від суми позовних вимог. Судом першої інстанції прийнято до розгляду докази понесених судових витрат з порушенням ч. 9 ст. 83 ЦПК України
Крім того, посилається на те, що складність справи є незначною, з урахуванням того, що судом першої інстанції призначено її розгляд у спрощеному провадженні без виклику сторін. Витрачений на справу час зі сторони адвоката позивача є незначним, оскільки внаслідок фактичного неповідомлення відповідача про розгляд справи, її вирішено з порушенням принципу змагальності, за відсутності заперечень зі сторони відповідача та без судових засідань, в яких представник позивача мав би брати участь.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_2 - Кучерявий Д.В. просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Наголошує, що відповідач не надала позивачу жодних послуг з правової допомоги, визначених договором № 25/09-2020, тобто здійснила бездіяльність, внаслідок чого позивач зазнав реальних збитків на суму 20 000 грн. та 4250 доларів США. Доданим до позовної заяви аудіозаписом телефонної розмови сторін підтверджується, що ОСОБА_1 визнала, що отримала від позивача гроші для оформлення землі, які вона передала третій особі для виконання умов договору. Вказує, що рішенням КДКА Київської області від 24.05.2023 року встановлено, що за клопотанням ОСОБА_2 до матеріалів справи долучені належним чином оформлені електронні докази, що свідчать, зокрема, про телефонну розмову скаржника з ОСОБА_1 , в якій вона не заперечувала отримання грошових коштів від ОСОБА_2 та не посилалася на відсутність документів, необхідних для надання правової допомоги. 

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_7 підтримав доводи апеляційної скарги, просив суд скасувати рішення суду першої інстанції та направити справу для розгляду за встановленою законом підсудністю до Бориспільського міськрайонного суду Київської області.
В судовому засіданні 18.02.2025 року ОСОБА_1 пояснила, що 20 000 грн. вона отримала від ОСОБА_2 за договором від 08.07.2020 року як гонорар за ведення кримінальної справи, і свої обов`язки за цим договором вона виконала, тому жодних підстав для повернення коштів вона не вбачає. Кошти у розмірі 4250 доларів США вона отримувала не за свою роботу, а передала ці кошти спеціалістам за проведення експертизи. Ці кошти також передавались в рамках кримінальної справи. Тоді як за договором від 25.09.2020 року вона жодних коштів не отримувала. 
Представник позивача ОСОБА_2 - Кучерявий Д. В. заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив рішення суду залишити без змін.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , серед іншого, посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права щодо неналежного повідомлення її про час і місце розгляду справи, що відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування рішення суду.
З матеріалів справи встановлено, що ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 05 липня 2023 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів. Справу призначено розглядати за правилами спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. 
Копію ухвали від 05 липня 2023 року суд направляв відповідачу ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , яка зазначена в позовній заяві як відома адреса місця роботи, що також підтверджується даними у договорі про надання правової допомоги.
Разом з тим, із відповіді на запит суду з електронного реєстру територіальної громади м. Києва «ГІОЦ КМДА» встановлено, що за вказаною адресою : АДРЕСА_3 було зареєстроване місце проживання ОСОБА_1 , проте 20 жовтня 2021 року вона вибула із цієї адреси. 
Відповідно до ч. 10 ст. 187 ЦПК України, якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи, суд вирішує питання про відкриття провадження у справі. Подальший виклик такої особи як відповідача у справі здійснюється через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України.
В матеріалах справи відсутні дані про вручення відповідачу копії позовної заяви та копії ухвали про відкриття провадження, оскільки конверт, в якому містилась судова кореспонденція, повернувся до суду з поштовою відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».
Також матеріали справи не містять даних про здійснення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України про відкриття провадження у даній справі.
Таким чином, суд першої інстанції не повідомив відповідача належним чином про відкриття провадження за правилами спрощеного позовного провадження.
Однак, відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
Відповідно до змісту оскаржуваного рішення, справу розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення та без виклику сторін, тобто судове засідання у даній справі судом не призначалось та не проводилось, відтак, відсутня обов`язкова підстава для скасування рішення суду, на яку посилається відповідач.

Доводи апеляційної скарги відповідача про наявність підстав для скасування рішення та направлення справи для розгляду за встановленою територіальною підсудністю, оскільки її зареєстроване місце проживання з вересня 2022 року у Бориспільському районі Київської області, апеляційний суд також відхиляє.
Як вбачається з матеріалів справи, питання про відкриття провадження у справі вирішувалось Дарницьким районним судом м. Києва 05 липня 2023 року, після отримання інформації про те, що ОСОБА_1 була знята з реєстрації за адресою АДРЕСА_3 , з 20 жовтня 2021 року. 
Відповідно до ч. 9 ст. 28 ЦПК України, позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред`являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи).
Таким чином, оскільки отримана інформація не дала можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідача, а в договорі про надання правової допомоги адреса адвоката ОСОБА_1 була зазначена: АДРЕСА_3 , суд відповідно до ч. 10 ст. 187 ЦПК України відкрив провадження у справі. 
Враховуючи викладене, підстав для скасування оскаржуваного рішення з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю ( ст. 378 ЦПК України), за зареєстрованим місцем проживання відповідача, колегія суддів також не вбачає. 

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що до позовної заяви представником позивача не було надано доказів ненадання адвокатом позивачу правової допомоги у кримінальному провадженні №420181010200000077, судовій справі №753/5575/20, докази розірвання договорів про надання правової допомоги до закінчення їх строку, тобто до 31.12.2021, кількість невиконаних доручень, строки їх виконання, докази на підтвердження передачі коштів адвокату в сумі 20000 грн. та 4250 доларів США, але відповідно до рішення №25/2023 Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Київської області, при розгляді скарги позивача про дисциплінарний проступок адвоката встановлено, що адвокат отримала авансовий платіж в сумі 20000 грн. та 4250 доларів США для укладення договору на розробку проекту відведення земельної ділянки із землевпорядною організацією, а 24.10.2022 між скаржником та адвокатом відбулась телефонна розмова в ході якої адвокат пообіцяла повернути клієнту авансовий платіж в розмірі 20 000 грн. та 4250 доларів США.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача авансового платежу в розмірі 20000 грн. та 4250 доларів США підлягають задоволенню.
Крім того, зважаючи на неповернення позивачу коштів, суд вважав, що підлягають стягненню з відповідача відповідно до вимог ст. 625 ЦК України інфляційні витрати в сумі 42 616,68 грн. та 3 % річних 6100,20 грн. за період 01.01.2022 по 30.06.2023.
Задовольняючи частково позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд, посилаючись на ст. 1167 ЦК України, та враховуючи неповернення відповідачем коштів, дійшов висновку, що позивачу було заподіяно моральну шкоду , яку суд оцінює виходячи з засад розумності і справедливості в розмірі 5000 грн.

Проте з висновками суду першої інстанції у повному обсязі погодитись неможливо, оскільки не всі обставини, що мають значення для справи, доведені належними та допустимими доказами, тоді як відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, є підставою для скасування оскаржуваного рішення. 
Як вбачається з матеріалів справи, 15.03.2016 року між ОСОБА_8 , з однієї сторони, та ОСОБА_2 , з другої сторони, укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення, площею 56 кв. м. по АДРЕСА_1 , належного продавцю на підставі рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 14 листопада 2007 року, право власності на яке було зареєстровано приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О. М. 15 березня 2016 року (т. 1 а. с. 34, 35).
30 березня 2020 року Київська місцева прокуратура № 2 звернулась до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_8 про визнання недійсним договору купівлі-продажу майна, скасування реєстрації права власності, повернення земельної ділянки в інтересах держави в особі Київської міської ради (т. 1 а. с. 22-33), в якому позивач просив скасувати рішення приватного нотаріуса КМНО Сазонової О.М. від 15.03.2016 року про реєстрацію за ОСОБА_8 права власності на нежитлове приміщення, площею 56 кв.м. по АДРЕСА_1 ; визнати недійсним договір купівлі-продажу вказаного нерухомого майна, укладений 15.03.2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_8 ; зобов`язати ОСОБА_2 повернути територіальній громаді м. Києва в особі Київської міської ради земельну ділянку, площею 0,018 га по АДРЕСА_1 , привівши її у придатний для використання стан, шляхом знесення будівель і споруд. 
08 липня 2020 року між адвокатом ОСОБА_1. з однієї сторони та ОСОБА_2 з другої сторони було укладено договір про надання правової допомоги № 08/07/2020, предметом якого було забезпечення захисту прав, свобод і законних інтересів позивача, зокрема, але не виключно в кримінальному провадженні № 420181010200000077, судовій справі № 753/5575/20, а також і в інших справах. Розмір гонорару сторони погодили в сумі 50 000 грн (а. с. 17-20, 21).
25 вересня 2020 року між адвокатом ОСОБА_1. з однієї сторони та ОСОБА_2 , клієнтом, з другої сторони укладено договір та додаткову угоду. Предметом договору відповідно до п. 1.1. було визначено забезпечення захисту прав, свобод і законних інтересів позивача, зокрема, але не виключно щодо питань отримання рішення компетентного органу на розпорядження земельною ділянкою та передачу її в оренду, а відповідно до п. 1.3. договору було визначено надання правової допомоги позивачу у статусі свідка в кримінальному провадженні. Розмір гонорару було визначено відповідно до п. 4.1. договору та додаткової угоди в сумі 35 000 (тридцять п`ять тисяч грн), погоджено строки остаточного розрахунку (т. 1 а. с. 12-16).
01.10.2022 позивач звертався через месенджер до відповідача щодо повернення 5000 доларів США (т. 1 а. с. 46).
Згідно з рішенням Дисциплінарної палати Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Київської області від 22.02.2023 року порушено дисциплінарну справу щодо адвоката ОСОБА_1. (т. 1 а. с. 36-38).
Відповідно до рішення КДКА Київської області від 24.05.2023 року № 68/2023 притягнуто ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності за вчинення дисциплінарного проступку, передбаченого п. 5 ч. 2 ст. 34 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», а саме щодо неналежного виконання професійних обов`язків, застосовано зупинення права на заняття адвокатською діяльністю строком на 1 рік (т. 1 а. с. 39-42).

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.
Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI).
Згідно зі ст. 1 Закону № 5076-VI договір про надання правничої допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правничої допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону № 5076-VI адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Згідно із ч. 1 ст. 27 Закону № 5076-VI договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі.
До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права (ч. 3 ст. 27 Закону № 5076-VI).
За своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, що регулюється Главою 63 ЦК України та загальними положенням про договір, передбаченими Главою 52 ЦК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Відповідно до ст. 903 ЦК України визначено, що у разі, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору (ч. 5 ст. 626 ЦК України).
За змістом ст. ст. 632, 903 ЦК України ціна договору (плата за договором) - форма грошового визначення вартості наданих послуг. Виплата виконавцю послуги здійснюється за виконання ним договірного обов`язку.
Відповідно до ст. 30 Закону № 5076-VI формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту є гонорар (плата за договором), порядок обчислення якого (фіксований розмір чи погодинна оплата), підстави для зміни його розміру, порядок сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні характеристики. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Згідно з ч. 1 ст. 906 ЦК України збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).
Отже, під виконанням зобов`язання розуміється вчинення боржником та кредитором взаємних дій, спрямованих на виконання прав та обов`язків, що є змістом зобов`язання. Натомість невиконання зобов`язання має місце тоді, коли сторони взагалі не вчиняють дій, які становлять зміст зобов`язання, а неналежним виконанням є виконання зобов`язання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (виконання зобов`язання з певними недоліками, дефектами). У разі неналежного виконання боржник виконує обов`язок, але з порушенням певних умов, які становлять зміст договору або визначені законом.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18) вказано, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню

За правилами ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За змістом ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Згідно зі ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Застосовуючи принцип диспозитивності, закріплений у ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Отже, саме сторони, як особи, які на власний розсуд розпоряджаються своїми процесуальними правами щодо предмета спору, визначають докази, якими підтверджуються доводи позову та спростовуються заперечення відповідача проти позову, доводиться їх достатність та переконливість.
Неподання стороною належних і допустимих доказів на підтвердження позовних вимог/заперечень проти позову є підставою для вмотивованого висновку судів про недоведеність та необґрунтованість позиції сторони у справі, адже саме зазначені стороною обставини, а не висновки судів, у такому випадку ґрунтуються на припущеннях. Сторона має довести належними та допустимими доказами свою правову позицію у справі.
Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову, за загальним правилом, покладається на позивача; за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не звільняє позивача від виконання ним його процесуальних обов`язків. Аналогічний тягар доведення заперечень проти позову покладається на відповідача.

Звертаючись до суду із позовом, позивач посилався на те, що відповідач не надала йому ніяких послуг з правової допомоги, визначених договором від 25.09.2020 року, тобто здійснила бездіяльність, внаслідок чого він зазнав реальних збитків на суму 20 000 грн авансового платежу та 4250 доларів США. Стверджує, що відповідно до додаткової угоди від 25.09.2020 року до договору позивач у жовтні 2020 року сплатив адвокату ОСОБА_1. авансовий платіж в розмірі 20 000 грн та на її прохання надав 4250 доларів США для укладення договору із землевпорядною організацією. Зазначені кошти були передані ним відповідачу наручно без оформлення відповідних платіжних документів. 
Під час розгляду даної справи апеляційним судом ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснила, що між позивачем та відповідачем було укладено два договори про надання правової допомоги. За першим договором від 08.07.2020 року у кримінальній справі № 42018101020000077, в якій позивач мав статус обвинуваченого, роботи за договором виконано. Саме за цим договором від 08.07.2020 року вона отримала від позивача гонорар у розмірі 20 000 грн. За другим договором від 25.09.2020 року відповідач мала здійснити оформлення ділянки позивача в оренду, проте пояснювала позивачу, що через невирішеність питань із Прокуратурою неможливо оформити оренду, оскільки буде отримана відмова, адже Прокуратурою було оскаржено до суду саме право власності позивача на нерухомість, та повернення земельної ділянки. З огляду на це, між позивачем та відповідачем було досягнуто домовленість, що процес оформлення права оренди буде ініційовано після вирішення питань із прокуратурою, закриття кримінального провадження відносно позивача та отримання рішення суду про відмову Прокуратурі в задоволенні позову про визнання договору купівлі-продажу нерухомості недійсним.
При цьому ОСОБА_1 зазначила, що жодних оплат по другому договору від 25 вересня 2020 року вона не отримувала. Сума в розмірі 4250 доларів США була передана в рамках кримінальної справи для інших питань - спеціалістам для проведення експертизи.

Як вбачається з матеріалів справи, 25.09.2020 року між адвокатом ОСОБА_1. та ОСОБА_2 було укладено договір про надання правової допомоги № 25/09-2020, предметом якого є забезпечення захисту, прав, свобод і законних інтересів клієнта з питань отримання рішення органу розпорядження земельною ділянкою про передачу земельної ділянки в оренду. 
Згідно з п. 4.1 договору розмір гонорару за надання правничої допомоги, передбаченої цим договором, визначається за домовленістю сторін та погоджується у додатковій угоді до договору. 
Згідно з умовами додаткової угоди до договору від 25 вересня 2020 року відповідно до розділу 4 п. 4.1 договору сторони погодили, що розмір гонорару адвоката за супроводження представництва інтересів клієнта відповідно до умов договору складає 35 000 грн (п. 1). Авансовий платіж у розмірі 20 000 грн клієнт сплачує адвокату у строк до 02 жовтня 2020 року (п. 2). 
Пунктом 4 додаткової угоди до договору від 25.09.2020 року сторони погодили, що послуги за даним Договором приймаються клієнтом на підставі акту наданих послуг, який підписується між сторонами протягом трьох днів з моменту надання послуг. 
Разом з цим, матеріали справи не містять підписаного сторонами акту наданих послуг за договором або будь-яких інших доказів того, що відповідачем було надано позивачу послуги за укладеним договором. Також адвокат ОСОБА_1 не надала будь-якого розрахунку на підтвердження обсягу виконаної нею роботи.
Заперечення ОСОБА_1 , що при укладенні договору від 25.09.2020 року сторони не мали на меті негайного його виконання, оскільки у зв`язку з пред`явленим до ОСОБА_2 позовом про витребування земельної ділянки було очевидно, що досягти позитивного вирішення питання про виділення земельної ділянки було неможливо, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки строк сплати авансового платежу за додатковою угодою від 25.09.2020 року встановлено до 02 жовтня 2020 року та виконання адвокатом робіт за даним договором не було поставлено в залежність від вирішення цивільної справи за позовом Київської місцевої прокуратури № 2 до ОСОБА_2 про витребування земельної ділянки. 
Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокату забороняється укладати договір про надання правничої допомоги і він зобов`язаний відмовитися від виконання договору, укладеного адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням, у разі, якщо, зокрема, доручення на виконання дій виходять за межі професійних прав і обов`язків адвоката; результат, досягнення якого бажає клієнт, або засоби його досягнення, на яких він наполягає, є протиправними, суперечать моральним засадам суспільства, присязі адвоката України, правилам адвокатської етики.

На підтвердження заявлених вимог стороною позивача надано скріншоти листування між сторонами за допомогою месенджера (т. 1 а. с. 46, 47), зі змісту яких вбачається, що на вимогу позивача повернути сплачені ним кошти відповідач не заперечувала проти вказаної вимоги.
Колегія суддів враховує, що матеріали справи не містять розрахункових документів щодо перерахування позивачем на рахунок відповідача грошових коштів у розмірі 20 000 грн на виконання умов договору, проте зобов`язання позивача здійснити оплату до 02 жовтня 2020 року сторони передбачили п. 2 додаткової угоди до договору від 25 вересня 2020 року. 
Крім того, відповідно до змісту наданого позивачем до матеріалів справи аудіозапису телефонної розмови ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , відповідач не заперечує отримання від позивача 20 000 грн., сплачених їй позивачем в якості передоплати.
Згідно з висновком експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України Анаіт Ованнісян від 23.06.2025 року за результатами проведення судової експертизи звукозапису, проведеної на підставі ухвали Київського апеляційного суду від 17 липня 2024 року, в результаті аудитивного та лінгвістичного аналізу було встановлено, що слова та висловлювання особи жіночої статі, що зафіксовані на CDR-диску «Axent»700 Mb 80 min, в аудіофайлі «Запис визовів ОСОБА_1_221226_092500. m4а» промовлені ОСОБА_1 ( а.с. 77, т. 2).
Враховуючи наведене, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд апеляційної інстанції вважає доведеним факт здійснення позивачем оплати за договором у розмірі 20 000 грн, а також не виконання відповідачем своїх зобов`язань за встановленими у договорі умовами, у зв`язку з чим погоджується із висновком місцевого суду про наявність правових підстав для стягнення із відповідача на користь позивача 20 000 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Таким чином, у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16.05.2018 року № 686/21962/15-ц).
Згідно з п. 7.1 договору цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін (у разі наявності) та діє до 31 грудня 2021 року. 
Враховуючи те, що відповідач не виконала своїх зобов`язань за договором від 25 вересня 2020 року та коштів у розмірі 20 000 грн, сплачених позивачем на виконання умов договору, ОСОБА_2 не повернула, то позивач на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України має право на отримання інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних за період із 01.01.2022 року по 30.06.2023 року.
Сума 3 % річних за період із 01.01.2022 року по 30.06.2023 року складає 897,53 грн (20 000 грн ? 3% / 100% ? 181 день / 365днів). 
Сума інфляційних втрат за період із 01.01.2022 року по 30.06.2023 року складає 6480,44 грн [(20 000 грн ? 132,402 % / 100 %) - 20 000 грн]. 
Таким чином, із відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ОСОБА_2 підлягають стягненню інфляційні втрати в розмірі 6480,44 грн та 3 % річних - 897,53 грн. 

Разом з тим, висновки суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача 4250 доларів США , а також нарахованих на цю суму інфляційних втрат та трьох відсотків річних колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки обставини, що мають значення для справи, не доведені належними та допустимими доказами. 
Обґрунтовуючи свої вимоги у цій частині, позивач зазначав, що на прохання відповідача він надав їй 4250 доларів США для укладення договору із землевпорядною організацією та такі кошти були передані ним відповідачу наручно без оформлення відповідних платіжних документів. 
Як вбачається зі змісту договорів про надання правової допомоги, укладених між сторонами, договори та додаткова угода від 25.09.2020 року не містять умов щодо сплати ОСОБА_2 на користь адвоката ОСОБА_1 коштів у сумі 4250 доларів для проведення експертизи або для інших цілей. 
На підтвердження доводів позовної заяви позивач надав скріншоти із месенджера із листуванням між сторонами (т. 1 а. с. 46, 47), а також диск із аудіозаписом розмови між сторонами (т. 1 а. с. 49). 
Дослідивши зазначені докази, колегія суддів дійшла висновку, що такі докази не підтверджують належним чином факту передачі позивачем відповідачу грошових коштів у розмірі 4250 доларів США, а також підстав, з яких зазначені кошти були передані.
Так, надані позивачем скріншоти із месенджера із листуванням між сторонами містять такий зміст: 
«Добрий день. Ви обіцяли передзвонити мені до 25 вересня щодо питання оренди землі. Наш договір був до 31.12.2021 року. У вас було два роки для вирішення цього питання. Про яку оренду землі можуть йти розмови, коли скасовується реєстрація на нерухомість. Ви взяли з мене 4 250,00 $ і 20000 грн (763 $ на жовтень 2020 року). Прошу вернути мені мої 5000 $. Повідомте коли я можу приїхати та забрати гроші. Дякую за розуміння». 
«Добрий вечір, вибачте, що пізно. Людина відписалася. Якщо коротко - готовий зробити повернення у повному обсязі. Як буде в Києві напише, так сказав». 
Зі змісту вказаного листування суд не може вважати доведеними ті обставини, що відповідач визнала факт отримання від позивача грошових коштів у розмірі 4250 доларів США.
Також не підтверджуються такі обставин наявним у матеріалах справи аудіозаписом телефонної розмови між сторонами, з якої встановлено, що позивач вказав про те, що він передав відповідачу грошові кошти у розмірі 20 000 грн авансу за договором та 4250 доларів США для вирішення інших питань, на що відповідач відповіла, що вона поверне кошти після такого як отримає їх від іншої людини, проте не підтвердила, про яку саме суму коштів йде мова. 
У матеріалах справи відсутні належні докази (договори, акти, розписки), які б підтверджували факт передачі позивачем відповідачу грошових коштів у розмірі 4250 доларів США.
Колегія суддів не може погодитися із висновком суду першої інстанції про те, що обставини отримання відповідачем від позивача грошових коштів у розмірі 4 250 доларів США встановленні рішенням КДКА Київської області від 24.05.2023 року № 68/2023, яким адвоката ОСОБА_1. притягнуто до дисциплінарної відповідальності, оскільки обставини, встановлені зазначеним рішенням КДКА, не є преюдиційними для суду у цій справі. 
Зі змісту рішення КДКА Київської області від 24.05.2023 року № 68/2023 вбачається, що факт передачі позивачем відповідачу грошових коштів у розмірі 4250 доларів США встановлено на підставі електронних доказів, які свідчать, зокрема, про телефонну розмову позивача з адвокатом ОСОБА_1., в яких остання не заперечувала отримання грошових коштів від ОСОБА_2 та не посилалася на відсутність документів, необхідних для надання правової допомоги. 
Крім того, до додаткових пояснень позивача від 24.05.2023 року по суті справи щодо обставин передачі грошових коштів та документів, необхідних адвокату для ініціювання питання про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 додав свідчення гр-ки ОСОБА_10 , адресовані голові КДКА Київської області, яка рекомендувала позивачу звернутися за правовою допомогою до адвоката ОСОБА_1., а також в день передачі ним документів знаходилася в офісі і робила ксерокопії даних документів з оригіналів, після чого скаржник зайшов з документами до кабінету адвоката ОСОБА_1. Точну кількість документів засвідчити не може, однак стверджує, що їх було багато. На той час свідок працювала разом з адвокатом ОСОБА_1.
Таким чином, КДКА Київської області у рішенні від 24.05.2023 року № 68/2023 встановила обставини отримання відповідачем від позивача грошових коштів у розмірі 4 250 доларів США на підставі оцінки наданих скаржником доказів, зокрема, електронних доказів, проте така оцінка не є обов`язковою для суду в межах цієї справи, оскільки суд самостійно оцінює наявні у матеріалах справи докази. 
Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції, оцінивши наявні у матеріалах справи докази, дійшов висновку про те, що позивачем не доведено факту передачі ним відповідачу грошових коштів в розмірі 4250 доларів США за договором про надання правової допомоги. Наданим позивачем аудіозаписом розмови з адвокатом ОСОБА_1. також не підтверджуються вказані обставини, оскільки відповідач у цій розмові зазначає, що кошти було передано іншій людині, і саме та людина має повернути кошти, тобто відповідач жодним чином не підтверджує отримання нею коштів та свого обов`язку щодо повернення грошей. Отже, в цій частині позовних вимог необхідно відмовити за недоведеністю. 

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (ч. ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України).
Тлумачення ст. 23 ЦК України свідчить, що вона є нормою, яка має поширюватися на будь-які цивільно-правові відносини, в яких тій чи іншій особі було завдано моральної шкоди. Це, зокрема, підтверджується тим, що законодавець вживає формулювання «особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав».
Тобто можливість стягнення компенсації моральної шкоди ставиться в залежність не від того, що це передбачено нормою закону або положеннями договору, а від порушення цивільного права особи ( постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2024 року в справі № 279/1834/22 ).
По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації.
Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: 1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; 2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц).
Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22), постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року в справі № 214/7462/20 (провадження № 61-21130сво21)).
Разом з тим, саме по собі право на відшкодування моральної шкоди за порушення цивільно-правового договору, в тому числі, і в разі, якщо це прямо не передбачено законом або тим чи іншим договором, не звільняє позивача від обов`язку доведення причинно-наслідкового зв`язку між діями (бездіяльністю) відповідача, факту завдання моральної шкоди, обґрунтування й доведення її розміру
Виходячи із наявних у матеріалах справи доказів, колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, оскільки позивачем не надано суду належних доказів моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, завданих відповідачем у звязку з невиконанням умов договору, а також доказів наявності завданої моральної шкоди. 
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про часткову обґрунтованість доводів апеляційної скарги, оскільки обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, не підтверджені наявними у матеріалах справи доказами, тобто є недоведеними, тому наявні підстави для скасування рішення Дарницького районного суду міста Києва від 31 липня 2023 року та прийняття постанови про часткове задоволення позовних вимог.

Додатковим рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 14 серпня 2023 року заяву представника позивача про ухвалення додаткового рішення задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу в розмірі 30 814 грн.
У додатковому рішенні суд вважав доведеним і обґрунтованим розмір витрат на професійну правничу допомогу надану представником позивача - адвокатом Кучерявим Д. В., в сумі 30 814 грн. 
Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Частинами 2-4 ст. 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Отже, розмір витрат на правничу допомогу визначається судом, виходячи з умов договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, проте, вказаний розмір може бути зменшений за клопотанням іншої сторони у разі, якщо такі витрати є неспівмірними із складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих послуг та ціною позову та (або) значенням справи для сторони.
Відповідно до п. 1, 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
За висновком, викладеним у пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.
Таким чином, суд може зменшити розмір судових витрат, якщо: заявлені судові витрати завищені, враховуючи обставини справи (ціна позову, тривалість справи, виклик свідків, призначення експертизи тощо); суду не було надано достатніх доказів фактичного здійснення витрат (відсутні акт прийому-передачі юридичних послуг, платіжне доручення та квитанції про сплату за надані послуги тощо); заявлені судові витрати були недоцільні або не обов`язкові (не підтверджена нагальна потреба у вивченні додаткових джерел права, завищений обсяг часу на технічну підготовку документів тощо).
У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.
На підтвердження надання професійної правничої допомоги представником позивача ОСОБА_2 - адвокатом Кучерявим Д. В. до суду подані такі докази:
- договір про надання правової допомоги від 30.08.2022 року (т. 1 а. с. 79-86);
- додаткова угода від 01.05.2023 року № 1 до договору про надання правової допомоги від 30.08.2022 року (т. 1 а. с. 87, 88);
- акт від 02.08.2023 року № 1 про надання правової допомоги згідно додаткової угоди від 03.05.2023 року № 1 до договору про надання правової допомоги від 30.08.2022 року, згідно з яким адвокатом надано робіт на загальну суму 49 700 грн (т. 1 а. с. 89). 
Приймаючи до уваги обсяг вчинених процесуальних дій, обсяг виконаної адвокатом роботи, враховуючи складність справи, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), принцип розумності судових витрат, їх пропорційності до предмета спору, суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність стороною позивача розміру витрат на правничу допомогу, понесених у суді першої інстанції, та стягнення із відповідача на користь позивача суму таких витрат пропорційно розміру задоволених позовних вимог (62 %) у розмірі 30 814 грн. 
Однак, враховуючи те, що за результатами апеляційного перегляду суд апеляційної інстанції дійшов висновку про скасування рішення суду першої інстанції із ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог, то наявні підстави для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають стягненню із відповідача на користь позивача, із 30 814,00 грн до 4920,30 грн, що є пропорційним розміру задоволених позовних вимог (9,9 %). 
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України). 
За подання позовної заяви ОСОБА_2 сплатив судовий збір у розмірі 4925,33 грн (т. 1 а. с. 11). 
За подання апеляційної скарги ОСОБА_1 сплатила судовий збір у розмірі 7388 грн (т. 1 а. с. 162). 
Таким чином, із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню витрати по сплаті в суді першої інстанції судового збору пропорційно обсягу заявлених позовних вимог у розмірі : 4925,33 грн. х 9,9% = 487,60 грн,
Разом з тим, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі, пропорційній сумі, у задоволенні якої позивачу відмовлено, враховуючи, що оспорюваною відповідачем є сума, зазначена у судовому рішенні суду першої інстанції: 7388 грн. х 88,1% = 6508,82 грн.
Згідно з ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Враховуючи положення зазначеної норми, апеляційний суд дійшов висновку, що сума судового збору, яка підлягає стягненню з позивача на користь відповідача, становить 6 021,22 грн (6508,82 грн - 487,60 грн).
Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374 - 376, 381 - 383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 31 липня 2023 року та додаткове рішення Дарницького районного суду міста Києва від 14 серпня 2023 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення:
Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 кошти в сумі 20 000 грн., інфляційні втрати в розмірі 6480 грн. 44 коп., 3% річних - 897 грн. 53 коп., а всього - суму в розмірі 27 377 ( двадцять сім тисяч триста сімдесят сім) грн. 97 коп.
В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу в сумі 4920 грн. 30 коп.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 6021 грн. 22 коп.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Повний текст постанови складено 31 березня 2026 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І. 

Судді: Кирилюк Г.М.

Рейнарт І.М.