ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 квітня 2026 року 
м. Київ
справа № 1909/573/2012
провадження № 61-15228св25
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
судді-доповідача Литвиненко І. В.,
суддів: Грушицького А. І., Ігнатенка В. М., Калараша А. А., Петрова Є. В., 
учасники справи:
стягувач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія»,
особа, яка звернулася із апеляційною скаргою - ОСОБА_1 ,
розглянув в порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 04 листопада 2025 року у складі колегії суддів: Хома М. В., Костів О. 3., Храпак Н. М. у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,
ВСТАНОВИВ
Короткий зміст вимог 
1. У вересні 2024 року ОСОБА_3 звернулася до суду із заявою в якій просила визнати виконавчий лист у справі № 1909/573/2012, виданий 31 жовтня 2012 року Кременецьким районним судом Тернопільської області таким, що не підлягає виконанню.
2. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що Кременецький районний суд Тернопільської області рішенням від 27 червня 2012 року у справі № 1909/573/2012 стягнув солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») суму кредитної заборгованості у розмірі 174 249,29 дол. США, що в еквіваленті до гривні становить 1 253 261,65 грн, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки - майновий комплекс, який складається із цегляного приміщення цеху площею 347,8 кв. м, цегляного приміщення лабораторії площею 113,1 кв. м, загальною площею 460,9 кв. м, які розташовані за адресою: 
АДРЕСА_1 та предмет застави - обладнання за переліком, вказаним у договорі застави від 29 квітня 2005 року за реєстровим № 1 523, які належать на праві власності ОСОБА_2 . Стягнув солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» 3 219 грн судових витрат.
3. На підставі цього рішення 31 жовтня 2012 року Кременецький районний суд Тернопільської області видав виконавчий лист № 1909/573/2012. З метою примусового виконання цього виконавчого листа Відділ державної виконавчої служби Кременецького районного управління юстиції 04 липня 2013 року відкрив виконавче провадження № НОМЕР_1.
4. Кременецький районний суд Тернопільської області ухвалою від 03 лютого 2021 року змінив стягувача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» його правонаступником - ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія».
5. Постановою про заміну сторони виконавчого провадження від 03 березня 
2021 року відбулась заміна стягувача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» його правонаступником - ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія».
6. На виконання судового рішення від 27 червня 2012 року ОСОБА_3 сплатила суму судового збору в розмірі 3 203,20 грн, що підтверджується квитанцією 
від 31 серпня 2023 року № 35.
7. Після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , його діти 
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 прийняли у спадщину майновий комплекс, який складається із цегляного приміщення цеху площею 347,8 кв. м, цегляного приміщення лабораторії площею 113,1 кв. м, загальною площею 460,9 кв. м, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , який вони відчужили на підставі договорів купівлі-продажу від 26 січня 2017 року № 58, 59 за загальною ціною 108 060 грн, а кошти від продажу сплатили іпотекодержателю ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», згідно квитанцій 
від 26 січня 2017 року № 168/1142-7, № 168/1142-8.
8. На виконання рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 27 червня 2012 року заявниця сплатила судовий збір.
9. Вважає, що оскільки майно, яке зазначене у рішенні суду і належало померлому ОСОБА_2 реалізоване у рахунок погашення заборгованості, а судовий збір нею сплачений, тому її обов`язок як боржника відсутній, а рішення виконане повністю. 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
10. Кременецький районний суд Тернопільської області ухвалою від 25 вересня 2024 року під головуванням судді Коротича І. А. у задоволенні заяви ОСОБА_3 відмовив.
11. Ухвала місцевого суду мотивована тим, що при наявності рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 27 червня 2012 року про солідарне стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» суми заборгованості у розмірі 174 249,29 дол. США, що в еквіваленті до гривні становить 1 253 261,65 грн, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки та предмет застави, які належать на праві власності ОСОБА_2 , яке набрало законної сили та знаходиться на примусовому виконанні, вимога заявника про визнання виконавчого листа № 1909/573/2012, який виданий 31 жовтня 2012 року Кременецьким районним судом Тернопільської області таким, що не підлягає виконанню, не може бути задоволена, оскільки відсутні відомості про відсутність погашення боргу за виконавчими документами.
12. Тернопільський апеляційний суд постановою від 07 січня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишив без задоволення, а ухвалу Кременецького районного суду від 25 вересня 2024 року без змін.
13. Залишаючи без змін ухвалу суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив із того, що за судовим рішенням ОСОБА_3 є солідарним боржником із ОСОБА_2 не тільки у частині стягнення судових витрат зі сплати судового збору, а так само і в частині, що стосується стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 174 249,29 дол. США, що в еквіваленті до гривні становить 
1 253 261,65 грн, тобто вона є боржником за основним зобов`язанням.
14. Та обставина, що заставне майно реалізоване, не дає підстав для висновку про припинення основного зобов`язання за кредитним договором від 28 квітня 2005 року № 014/09-02/205/05 для боржника ОСОБА_3 , яка була майновим поручителем, оскільки відсутні відомості про повне погашення боргу за виконавчими документами.
15. 25 вересня 2025 року, особа, яка не брала участі у справі, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на ухвалу Кременецького районного суду від 25 вересня 2024 року.
16. В апеляційній скарзі ОСОБА_1 покликалася на те, що суд першої інстанції, розглядаючи заяву ОСОБА_3 , не залучив до участі у справі правонаступників померлого ОСОБА_2 , зокрема ОСОБА_1 , хоча суду було достеменно відомо про факт смерті ОСОБА_2 та наявність його спадкоємців. Тобто, суд не виконав свого обов`язку, передбаченого статтею 55 ЦПК України, внаслідок чого ухвалив рішення за відсутності сторони, належним чином не повідомленої про розгляд, що відповідно до пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України є безумовною підставою для скасування судового рішення.
17. Тернопільський апеляційний суд ухвалою від 04 листопада 2025 року закрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Кременецького районного суду Тернопільської області від 25 вересня 2024 року.
18. Суд апеляційної інстанції, закриваючи апеляційне провадження зауважив, що з моменту смерті ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) питання щодо правонаступництва у справі у зв`язку із його смертю судом не вирішувалося, до участі у виконавчому провадженні правонаступники ОСОБА_2 не залучалися. У мотивувальній та резолютивній частинах ухвали Кременецького районного суду Тернопільської області від 25 вересня 2024 року відсутні висновки суду про права, обов`язки та інтереси ОСОБА_1 .
19. Крім того зауважив, що ухвалою Кременецького районного суду Тернопільської області від 25 вересня 2024 року у задоволенні заяви ОСОБА_3 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню відмовлено. Це означає, що оскаржуваною ухвалою суд першої інстанції не вносив жодних змін до правового становища сторін у справі № 1909/573/2012.
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги
20. У грудні 2025 року представник ОСОБА_1 адвокат Качор С. Б. звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 04 листопада 2025 року у якій просив оскаржену ухвалу скасувати, а справу передати до апеляційного суду для продовження розгляду.
21. Як на підставу касаційного оскарження ОСОБА_1 покликалася на неправильне застосування норм процесуального права.
22. Представник заявниці вказує, що відмовляючи ОСОБА_3 у визнанні виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, суд першої інстанції фактично заперечив сплату спадкоємцями/правонаступниками позичальника ОСОБА_2 на користь кредитора ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» грошових коштів 108 060 грн (з яких 54 030 грн ОСОБА_1 ), а отже, і виконання зобов`язання за кредитним договором від 28 квітня 2005 року № 014/09-02/205/05.
23. Арґументом касаційної скарги також є те, що питання про закриття апеляційного провадження було вирішене судом апеляційної інстанції без виклику апелянта чи її представника, а тому наявні підстави, які визначені пунктом 5 частини першої статті 411 ЦПК України, для скасування ухвали суду апеляційної інстанції.
Відзив на касаційну скаргу інші учасники справи не подали 
Рух справи в суді касаційної інстанції
24. Верховний Суд ухвалою від 08 січня 2026 року відкрив касаційне провадження у цій справі та витребував справу із Кременецького районного суду Тернопільської області. 
25. 16 лютого 2026 року цивільна справа № 1909/573/2012 надійшла до Верховного Суду.
26. Верховний Суд ухвалою від 23 лютого 2026 року призначив справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження колегією у складі п`яти суддів.
Фактичні обставини справи, з`ясовані судами
27. 24 вересня 2025 року ОСОБА_1 , як особа, яка не брала участі у розгляді справи, через підсистему «Електронний суд» подала до суду апеляційної інстанції апеляційну скаргу на ухвалу Кременецького районного суду від 25 вересня 2024 року.
28. Тернопільський апеляційний суд ухвалою від 30 вересня 2025 року клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнив. Поновив ОСОБА_1 як особі, яка не брала участі у справі, строк на апеляційне оскарження ухвали Кременецького районного суду Тернопільської області 
від 25 вересня 2024 року. Відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 . Витребував із Кременецького районного суду Тернопільської області матеріали цивільної справи № 1909/573/2012. Надав строк для подання учасниками справи відзиву на апеляційну скаргу протягом 15 днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження.
29. 24 жовтня 2025 року представник ОСОБА_3 адвокат Осів П. В. подав відзив на апеляційну скаргу.
30. Ухвалою від 04 листопада 2025 року Тернопільський апеляційний суд у порядку проведення підготовчих дій до апеляційного розгляду справи закрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Кременецького районного суду Тернопільської області від 25 вересня 2024 року.
Позиція Верховного Суду 
31. Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
32. Відповідно до положень частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
33. Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
34. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
35. Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
36. Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав. 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
37. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
38. Прецедентна практика ЄСПЛ виходить з того, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, у тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (рішення ЄСПЛ від 16 грудня 1992 року у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції»),
39. Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
40. Забезпечення права на апеляційний перегляд справи є однією з основних засад судочинства (пункт 8 статті 129 Конституції України).
41. У частині п`ятій статті 432 ЦПК України визначено, що ухвала суду за результатами розгляду заяви про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню може бути оскаржена у порядку, встановленому цим Кодексом.
42. Відповідно до пункту 25 частини першої статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо виправлення помилки у виконавчому документі або визнання його таким, що не підлягає виконанню.
43. Апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
44. Ухвала суду першої інстанції про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню (пункт 25 частини першої статті 353 ЦПК України) у частині першій статті 353 ЦПК України не зазначена.
45. Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково (частина перша статті 352 ЦК України).
46. За змістом пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалися.
47. Особи, які не брали участь у розгляді справи, що подали апеляційну скаргу, і за такою скаргою відкрито апеляційне провадження, стають суб`єктами цивільних процесуальних правовідносин та можуть здійснювати процесуальні права й обов`язки, встановлені для них ЦПК України, що у свою чергу зобов`язує суд до дотримання стадійності апеляційного процесу, який є ідентичним процесу, коли суд розглядає апеляційну скаргу, подану учасником справи.
48. Процесуальна конструкція пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України передбачає, що встановлення обставини, відповідно до якої судовим рішенням не вирішувалося питання про права, свободи, інтереси чи обов`язки особи, яка подала апеляційну скаргу, потребує належної перевірки та оцінки матеріалів справи. Така оцінка має здійснюватися з дотриманням процесуальної форми, що забезпечує реалізацію сторонами їхніх процесуальних прав.
49. Системне тлумачення норм ЦПК України дає підстави для висновку, що положення статті 362 ЦПК України визначають підстави для закриття апеляційного провадження, але не скасовують обов`язку суду дотримуватися процесуальної форми їх реалізації.
50. Вирішення питання про наявність підстав, передбачених пунктом 3 частини першої статті 362 ЦПК України, передбачає перевірку доводів апеляційної скарги та змісту оскаржуваного нею рішення, що об`єктивно пов`язано з апеляційним розглядом справи.
51. Натомість суд апеляційної інстанції, не призначивши справу до апеляційного розгляду, не забезпечивши учасникам справи можливості висловити свої доводи та заперечення, фактично вирішив питання про відсутність у заявниці ОСОБА_6 права на апеляційне оскарження поза межами судового розгляду. Такий підхід не узгоджується з принципами стадійності судового процесу, змагальності сторін і диспозитивної, а також із гарантіями забезпечення права на апеляційний перегляд справи.
52. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 17 лютого 2020 року у справі № 668/17285/13-ц (провадження 
№ 61-41547сво18) сформульовано висновки про те, що системний аналіз пункту З частини першої статті 362 ЦПК України та частини другої статті 362 ЦПК України дає підстави для висновку, що суд апеляційної інстанції в межах відкритого апеляційного провадження має процесуальну можливість зробити висновок щодо вирішення чи невирішення судом першої інстанції питань про права та інтереси особи, яка не брала участі в розгляді справи судом першої інстанції та подала апеляційну скаргу. Водночас якщо обставини про вирішення судом першої інстанції питання про права, інтереси та свободи особи, яка не була залучена до участі у справі, не були підтверджені, апеляційне провадження підлягає закриттю, а рішення суду першої інстанції не має переглядатися по суті.
53. Разом з тим наведені у цій постанові висновки Верховного Суду не можуть тлумачитися буквально та відокремлено від загальних засад апеляційного провадження таким чином, що після відкриття апеляційного провадження суд апеляційної інстанції вправі закрити його без призначення справи до судового розгляду.
54. Сформульований Верховним Судом підхід означає, що саме в межах відкритого апеляційного провадження суд наділений повноваженнями перевірити, чи вирішувалося судом першої інстанції питання про права, свободи, інтереси чи обов`язки особи, яка подала апеляційну скаргу. Однак така перевірка має здійснюватися з дотриманням процесуальної форми апеляційного розгляду, яка гарантує учасникам справи право бути вислуханим, надати пояснення та заперечення, а також реалізувати інші процесуальні права, що включені у стадію апеляційного розгляду справи.
55. Інше тлумачення фактично призводило б до встановлення обставин справи, які мають значення, без судового розгляду як такого, що суперечить принципам змагальності, рівності сторін та забезпечення права на апеляційний перегляд справи.
56. Крім того, сама по собі обставина, що стаття 362 ЦПК України структурно розміщена законодавцем перед розділом 3 «Апеляційний розгляд», не свідчить про те, що питання про закриття апеляційного провадження може вирішуватися поза межами апеляційного розгляду або без призначення справи до судового розгляду.
57. Отже, закриття апеляційного провадження без призначення справи до судового розгляду є порушенням процесуального порядку вирішення питання про закриття апеляційного провадження за пунктом 3 частини першої статті 362 ЦПК України, що свідчить про істотне порушення норм процесуального права та є підставою для скасування відповідної ухвали.
58. Звертаючись до суду касаційної інстанції, заявниця як на підставу касаційного оскарження вказувала на те, що питання про закриття апеляційного провадження вирішено судом без виклику апелянта чи її представника, а тому наявні підстави, які визначені пунктом 5 частини першої статті 411 ЦПК України, для скасування ухвали суду апеляційної інстанції.
59. Отже, доводи ОСОБА_6 , що стали підставою для відкриття касаційного провадження, частково знайшли своє підтвердження, а саме, судом апеляційної інстанції при вирішенні питання про закриття апеляційного провадження не призначено судового розгляду справи у суді апеляційної інстанції за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у розгляді справи.
60. Ураховуючи викладене, апеляційний суд допустив порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання про підготовку розгляду справи судом апеляційної інстанції, тому судове рішення апеляційного суду підлягає скасуванню з передачею справи до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
61. Частиною четвертою статті 406 та частиною шостою статті 411 ЦПК України передбачено, що у випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанції. Підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.
62. У зв`язку з допущеними апеляційним судом порушеннями норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання про закриття апеляційного провадження, оскаржуване судове рішення необхідно скасувати і направити справу до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.
Щодо судових витрат
63. Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
64. Згідно із частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
65. Враховуючи, що справа направляється для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції, Верховний Суд не здійснює розподілу судових витрат.
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
П О С Т А Н О В И В : 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 04 листопада 2025 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач І. В. Литвиненко

Судді А. І. Грушицький

В. М. Ігнатенко

А. А. Калараш

Є. В. Петров