ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
08 квітня 2026 року
м. Київ
справа № 932/16100/19
провадження № 61-1575св26
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Луспеника Д. Д.,
суддів: Гулейкова І. Ю., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),
учасники справи:
позивачка -  ОСОБА_1 , 
відповідач - ОСОБА_2 , 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Одинцова Світлана Олександрівна, 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Громов Юліан Анатолійович, на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 27 січня 2026 року, постановлену в складі колегії суддів:Гапонова А. В., Халажди О. В., Никифоряка Л. П.,
ВСТАНОВИВ:
1. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У жовтні 2019 року  ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Територіальної громади м. Дніпра в особі Дніпровської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Одинцова С. О., про визнання права власності на частку у спільному майні подружжя.
Позов  ОСОБА_1 обґрунтовано тим, що 26 лютого 1999 року між нею та ОСОБА_3 було укладено шлюб.
29 травня 2013 року позивачкою та її чоловіком ОСОБА_3 придбано нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 . 
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер.
Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, що складається із права на квартиру АДРЕСА_2 , яка є їхньою спільною сумісною власністю. 
Позивачці стало відомо, що ОСОБА_3 склав заповіт, яким усе належне йому майно заповів своєму брату - ОСОБА_2 .
Спадкову справу було відкрито приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Одинцовою С. О.
04 березня 2019 року ОСОБА_1 направила приватному нотаріусу Дніпровського міського нотаріального округу Одинцовій С. О. заяву про видачу свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя.
Постановою від 16 вересня 2019 року приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Одинцова С. О. відмовила ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя - на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , з посиланням на те, що позивачкою не надано оригінал правовстановлюючого документа на зазначене майно.
Враховуючи викладене та посилаючись на положення статей 60, 61, 63, 70 Сімейного кодексу України (далі - СК України), статей 328, 356, 392 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), ОСОБА_1 просила судвизнати за нею право власності на частку у спільному майні подружжя - на 1/2 квартири 
АДРЕСА_1 .
Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 серпня 2021 року залучено ОСОБА_2 як співвідповідача до участі у цій справі.
Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 грудня 2022 року з числа відповідачів виключено Територіальну громаду м. Дніпра в особі Дніпровської міської ради.
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2023 року,ухваленим у складі судді Кудрявцевої Т. О.,у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що під час розгляду справи було повністю спростовано презумпцію спільної сумісної власності подружжя на квартиру АДРЕСА_1 . Районним судом встановлено, що оспорюване майно було набуто ОСОБА_3 за кошти, отримані ним від продажу в той самий день власної квартири на АДРЕСА_3 (яка належала йому на праві особистої приватної власності на підставі приватизації та спадкування), що згідно з пунктом 3 частини першої статті 57 СК України виключає виникнення права спільної власності, а оскільки ОСОБА_1 не надано жодних доказів на спростування цих обставин, її вимоги щодо визнання права власності на 1/2 частку спірної квартири є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.
Суд застосував у тому числі правові висновки, викладені у відповідних постановах Верховного Суду у справах, що стосуються подібних правовідносин.
Не погоджуючись із вищевказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 28 листопада 2025 року звернулася до Дніпровського апеляційного суду з апеляційною скаргою.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 27 січня 2026 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2023 року на підставі частини другої статті статті 358 ЦПК України.
Ухвалу апеляційного суду мотивовано тим, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2023 рокуподано після спливу одного року з дня складення його повного тексту. Обставини, зазначені у пунктах 1, 2 частини другої статті 358 ЦПК України ОСОБА_1 не навела.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
05 лютого 2026 року до Верховного Судучерез підсистему «Електронний суд» ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Громов Ю. А., подала касаційну скаргу на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 27 січня 2026 року.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09 лютого 2026 року справу призначено судді-доповідачеві Ступак О. В., судді, які входять до складу колегії: Осіян О. М., Сакара Н. Ю. 
Ухвалою Верховного Суду від 19 лютого 2026 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано із суду першої інстанції матеріали цивільної справи № 932/16100/19. 
23 березня 2026 року матеріали цивільної справи № 932/16100/19 надійшли до Верховного Суду.
Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24 березня 2026 року, у зв'язку з обранням до Великої Палати Верховного Суду судді Ступак О. В., на підставі службової записки Голови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду Червинської М. Є., справу призначено судді-доповідачу Черняк Ю. В., судді, які входять до складу колегії: Коломієць Г. В., Луспеник Д. Д.
Ухвалою Верховного Суду від 31 березня 2026 року справу призначено до судового розгляду у складі колегії із п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У касаційній скарзі  ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Громов Ю. А., просить ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 27 січня 2026 року скасувати, справу направити до суду апеляційної інстанції для продовження її розгляду.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Підставою касаційного оскарження ухвали Дніпровського апеляційного суду від 27 січня 2026 року заявниця зазначає порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права.
Касаційну скаргу мотивовано тим, що повний текст рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2023 року було надіслано судом до Єдиного державного реєстру судових рішень (далі - ЄДРСР) лише 17 листопада 2025 року. Вказаний факт ставить під об`єктивний сумнів виготовлення повного тексту рішення у день його проголошення та спростовує підстави для застосування частини другої статті 358 ЦПК України. 
Апеляційний суд не встановив поза розумним сумнівом дату складення повного тексту рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2023 року та безпідставно припустив, що такою датою є день його ухвалення (24 квітня 2023 року). Суд проігнорував той факт, що матеріали справи не містять жодних доказів щодо дати виготовлення повного тексту, крім наданих позивачкою відомостей з ЄДРСР. За таких обставин висновок апеляційного суду про пропуск строку на апеляційне оскарження є передчасним та таким, що ґрунтується на припущеннях.
Посилається на неврахування апеляційним судом висновків Верховного Суду у подібних правовідносинах. 
Відзиви на касаційну скаргу до суду не надходили.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
У жовтні 2019 року  ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Територіальної громади м. Дніпра в особі Дніпровської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Одинцова С. О., про визнання права власності на частку у спільному майні подружжя.
Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 серпня 2021 року залучено ОСОБА_2 як співвідповідача до участі у цій справі.
Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 грудня 2022 року з числа відповідачів виключено Територіальну громаду м. Дніпра в особі Дніпровської міської ради.
Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2023 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
Не погоджуючись із вищевказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 звернулася до Дніпровського апеляційного суду з апеляційною скаргою.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 27 січня 2026 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2023 року.
2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої статті 389 ЦПК України, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права (частина друга статті 389 ЦПК України).
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга ОСОБА_1 ,від імені якої діє адвокат Громов Ю. А., підлягає задоволенню.
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до частин першої, другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
У частині першій статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
Забезпечення права на апеляційний перегляд справи є однією з основних засад судочинства (пункт 8 статті 129 Конституції України).
Згідно з частиною першою статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Згідно з частиною першою статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду (частина друга статті 354 ЦПК України).
Відповідно до частини третьої статті 354 ЦПК України строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
Згідно з частиною другою статті 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного судового рішення, крім випадків: 1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.
У постановах від 12 листопада 2025 року у справі № 758/13214/20 (провадження № 61-8789св25), від 04 березня 2026 року у справі № 757/27787/22-ц (провадження № 61-14905св25) Верховний Cуд виснував, що, апеляційне оскарження особою судового рішення суду першої інстанції з пропуском річного строку з дня складення повного тексту такого рішення має наслідком постановлення судом ухвали про відмову у відкритті апеляційного провадження, в інших випадках - суд зобов`язаний надати оцінку наведеним скаржником у відповідній заяві підставам пропуску такого строку.
Для застосування положень частини другої статті 358 ЦПК Українисуду необхідно достовірно встановити дату складення повного тексту рішення суду першої інстанції.
Аналогічних висновків Верховний Суд дійшов у постанові від 09 травня 2024 року у справі № 160/4152/22 (адміністративне провадження № К/990/7780/24) та у постанові від 12 листопада 2025 року у справі № 758/13214/20 (провадження № 61-8789св25).
Згідно з частинами першою та шостою статті 259 ЦПК України суди ухвалюють рішення, постанови іменем України негайно після закінчення судового розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. У виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як на десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - не більш як на п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.
Відповідно до частин першої, п`ятої та шостої статті 268 ЦПК України рішення суду (повне або скорочене) проголошується у судовому засіданні, яким завершується розгляд справи, публічно, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Під час проголошення повного рішення суду суд може оголосити лише його вступну та резолютивну частини та негайно вручити копії такого рішення учасникам справи, які були присутні у судовому засіданні. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. У разі проголошення у судовому засіданні скороченого (вступної та резолютивної частин) рішення суд повідомляє, коли буде складено повне рішення.
Аналіз матеріалів справи, яка переглядається, свідчить про те, що 24 квітня 2023 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська ухвалив рішення у справі № 932/16100/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Одинцова С. О., про визнання права власності на частку у спільному майні подружжя, та керуючись частиною шостою статті 259 ЦПК України, оголосив вступну та резолютивну його частини (т. 2 а. с. 46).
У порушення вимог пункту 6 частини сьомої статті 265 ЦПК України в резолютивній частині рішення суду про дату складення повного тексту судового рішення не зазначено.
Частиною другою статті 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» визначено, що всі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання. Судові рішення також можуть публікуватися в друкованих виданнях із додержанням вимог цього Закону.
Відповідно до частини третьої статті 3 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд загальної юрисдикції вносить до ЄДРСР всі судові рішення і окремі думки суддів, викладені у письмовій формі, не пізніше наступного дня після їх ухвалення або виготовлення повного тексту.
Суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру (частина третя статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень»).
За відомостями ЄДРСР повний текст рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2023 року надіслано судом до реєстру 17 листопада 2025 року, а забезпечено надання загального доступу 18 листопада 2025 року.
У матеріалах справи наявний супровідний лист суду першої інстанції щодо направлення рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2023 року учасникам справи № 932/16100/19 для відома, датований 21 листопада 2025 року(т. 2 а. с. 55).
При цьому, матеріали справи не містять ані повідомлення про вручення поштового відправлення, ані конверта, який мав би повернутися на адресу суду у випадку невручення кореспонденції, зокрема  ОСОБА_1 .
Звернувшись 28 листопада 2025 року до Дніпровського апеляційного суду, ОСОБА_1 заявила клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2023 року. Клопотання обґрунтовано тим, що повний текст рішення вона не отримувала, а про його наявність дізналася лише 18 листопада 2025 року з ЄДРСР і невідкладно звернулася з апеляційною скаргою (28 листопада 2025 року). У зв`язку з цим заявниця вважала наявними підстави для поновлення строку згідно з пунктом 1 частини другої статті 354 ЦПК України.
Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, апеляційний суд виходив з того, що апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції подано заявницею після спливу одного року з дня складення його повного тексту. Обставин, зазначених у пунктах 1, 2 частини другої статті 358 ЦПК України, ОСОБА_1 не наведено. Тому суд дійшов висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою заявниці з підстав, визначених статтею 358 ЦПК України.
Верховний Суд з такими висновками апеляційного суду не погоджується
та вважає, що відмова у відкритті апеляційного провадження є передчасною
і необґрунтованою, оскільки суд апеляційної інстанції застосував суто формальний підхід, обмежившись лише констатацією спливу річного строку без належного врахування вимог статті 89 ЦПК України щодо всебічного й об`єктивного дослідження доказів.
Ігноруючи доводи заявниці про неотримання копії рішення суду та невідкладне звернення після ознайомлення з ним через ЄДРСР, суд порушив принцип процесуальної справедливості та право на доступ до правосуддя, закріплене статтею 6 Конвенції про захист прав людини. 
Такий надмірний формалізм позбавив особу можливості довести поважність причин пропуску строку, оскільки суд не надав належної оцінки конкретним обставинам справи та фактичній відсутності обізнаності сторони про судове рішення, що робить висновок про відмову у відкритті провадження немотивованим і таким, що суперечить засадам верховенства права.
Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржувана ухвала апеляційного суду постановлена з порушенням норм процесуального права,
у зв`язку з чим підлягає скасуванню з направленням справи до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини четвертої статті 406 ЦПК України у випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанції.
Підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій
і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі (частина шоста статті 411 ЦПК України).
З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, оскаржена ухвала суду апеляційного суду - скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції зі стадії вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.
Керуючись статтями 400, 402, 406, 409, 411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Громов Юліан Анатолійович, задовольнити.
Ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 27 січня 2026 року скасувати, справу направити до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду зі стадії вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. Ю. Гулейков

Г. В. Коломієць 

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк