ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 766/16658/24 Головуючий в І інстанції: Зуб І.Ю.
Номер провадження: 22-ц/819/435/26 Доповідач: Майданік В.В.

П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2026 року         м. Херсон

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Майданіка В.В.,
суддів: Воронцової І.В.,
Склярської І.В.,
секретар Олійник К.О.,

учасники справи: 
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , яка діє від імені ОСОБА_2 , на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 13 січня 2026 року, ухвалене у складі судді Зуб І.Ю., дата складення повного рішення – не зазначено, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів та стягнення аліментів, 
В С Т А Н О В И В :

Стислий виклад позовної заяви, оскаржуваного судового рішення та апеляційної скарги 

02 жовтня 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом в якому, з урахування зави про виправлення описки, просив:
--- припинити стягнення аліментів із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_2 , аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вигляді 1/4 частини всіх видів доходу (заробітку) щомісячно, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 07.11.2017 року і до досягнення дитиною повноліття;
--- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вигляді 1/4 частини всіх видів доходу (заробітку) щомісячно, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.
Позов обґрунтований наступним. 
Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 05 серпня 2014 року стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої дитини – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини всіх видів доходу (заробітку) щомісячно, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15.07.2014 року і до досягнення дитиною повноліття.
Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 04 квітня 2018 року збільшено розмір стягувальних аліментів, які сплачує ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_2 , аліменти на утримання малолітньої дитини – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 1/4 частини всіх видів доходу (заробітку) щомісячно, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на 1/4 частини всіх видів доходу щомісячно, але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 07.11.2017 року і до досягнення дитиною повноліття.
Починаючи з 20.06.2021року і по теперішній час неповнолітня дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 проживає разом з батьком ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою про фактичне місце проживання осіб у житловому приміщенні (будинку), яка видана головою квартального комітету Суворовської районної у м. Херсоні ради Виконавчого комітету та актом підтвердження фактичного місця проживання дитини.
На теперішній час відповідачка ОСОБА_2 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується довідкою.

Ухвалою суду від 14.10.2024 року було відкрито провадження у справі, суд постановив справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Заочним рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 13.08.2025 року позов було задоволено, стягнення аліментів, починаючи з 07.11.2017 року і до досягнення дитиною повноліття, було припинено, починаючи з 02.10.2024 року.

Ухвалою суді від 29.09.2025 року вказане заочне рішення за заявою представника відповідача про перегляд заочного рішення було скасовано та призначено справу до розгляду.

Представник відповідача подав відзив, в якому вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. При цьому зазначив наступне.
З 04 червня 2025 року дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає з матір`ю у місті Одеса, що підтверджується Довідкою від 03.09.2025 №221.
Враховуючи вік дитини, 16 років, нею здійснено вибір свого місця проживання разом з матір`ю, що підтверджується її заявою від 02 вересня 2025 року, завіреною приватним нотаріусом Лутченко А.А. Одеського міського нотаріального округу.
Дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дійсно проживала із позивачем з 2021 року по 04 червня 2025 року.
За цей період, позивач не здійснював сплати аліментів, а відповідачем не вимагалось таких сплат, оскільки дитина проживала із батьком.
Заборгованість по сплаті аліментів у позивача відсутня.
Відповідачкою подано заяву до Суворовського ВДВС у м. Херсоні ПМУМЮ (м. Одеса) про відсутність претензій щодо сплати аліментів за період з 20.06.2021 по 04.06.2025.
При цьому, ОСОБА_2 здійснювала повне утримання дитини самостійно зараховуючи регулярно кошти на банківську картку позивача, та зокрема і протягом 2024 року, що вбачається із банківської виписки по картці позивача, де маються регулярні грошові зарахування від ОСОБА_5 .
Жодних зобов`язань перед позивачем, які б визначали обов`язок сплачувати йому кошти, відповідач не має. При цьому, враховуючи що дитина з червня 2025 року проживає з матір`ю, відсутні підстави для припинення стягнення аліментів на утримання дитини з батька.

Представник позивача подав відповідь на відзив, яка мотивована наступним.
Позивач вважає, що доводи, викладені Відповідачем у відзиві, є необґрунтованими та такими, що не заслуговують на увагу суду, зокрема: щодо вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини з матері ОСОБА_2 у розмірі 1/4 частки частини всіх видів доходу (заробітку). 
У своєму відзиві Відповідач посилається на те, що "… З 04 червня 2025 року, дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає з матір`ю у місті Одеса, що підтверджується Довідкою від 03.09.2025 № 221. Враховуючи вік дитини, 16 років, нею здійснено вибір свого місця проживання разом з матір`ю, що підтверджується її заявою від 02 вересня 2025 року, завіреною приватним нотаріусом Лутченко А.А. Одеського міського нотаріального округу. Враховуючи правову природу аліментів, їх цільовий характер, а також передбачені законом підстави їх стягнення на корить того з батьків, з ким проживає дитина, керуючись принципом найкращих інтересів дитини, відсутні підстави для стягнення аліментів на користь позивача. Стягнення аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання дитини, за умови, що донька з ним не проживає суперечить положенням статті 181 СК України за якою аліменти на утримання дитини присуджуються за рішенням суду до стягнення з одного з батьків дитини на користь того з батьків, разом з яким проживає дитина …". Позивач вважає такі доводи Відповідача безпідставними.
Відповідач не заперечує той факт, що їх спільна з Позивачем дочка ОСОБА_4 в період часу з 2021 року по 04.06.2025 р. дійсно проживала з батьком. Позивач звернувся до суду з даним позовом 02.10.2024 р., тобто в той період часу, коли дочка проживала з ним, а отже він мав право на одержання аліментів від Відповідача на утримання дитини. Крім того, згідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. 
Таким чином, вважає, що Позивач має право на стягнення аліментів з Відповідача за період часу з 02.10.2024 р. по 04.06.2025 р.
Щодо позовної вимоги про припинення стягнення аліментів з Позивача зазначив наступне.
Заперечуючи проти зазначеної позовної вимоги Відповідач посилається на те, що "… Дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дійсно проживала із позивачем з 2021 року по 04 червня 2025 року. За цей період, позивач не здійснював сплати аліментів, а відповідачем не вимагалось таких сплат, оскільки дитина проживала із батьком. Заборгованість по сплаті аліментів у позивача відсутня. Відповідачкою, подано заяву до Суворовського ВДВС у м. Херсоні ПМУМЮ (м. Одеса), про відсутність претензій щодо сплати аліментів за період з 20.06.2021 по 04.06.2025. При цьому, ОСОБА_2 здійснювала повне утримання дитини самостійно зараховуючи регулярно кошти на банківську картку позивача, та зокрема і протягом 2024 року, що вбачається із банківської виписки по картці позивача, де маються регулярні грошові зарахування від ОСОБА_5 . Жодних зобов`язань перед позивачем, які б визначали обов`язок сплачувати йому кошти, відповідач не має. При цьому, враховуючи, що дитина з червня 2025 року проживає з матір`ю, відсутні підстави для припинення стягнення аліментів на утримання дитини з батька…". 
Так, дійсно Відповідач подала заяву до Суворовського ВДВС у м. Херсоні ПМУМЮ (м. Одеса) про відсутність претензій щодо сплати Позивачем аліментів за період з 20.06.2021 по 04.06.2025. І так, дійсно, Позивач не сплачував аліменти у зазначений період часу, оскільки дитина проживала з ним і кошти, які він повинен був сплачувати як аліменти, він витрачав на утримання доньки. Тобто, Позивач, як один з батьків дитини, повністю виконував зі свого боку обов`язок по її матеріальному утриманню.
Однак, за період, що дитина проживала з ним, він і так нічого не повинен Відповідачу. А ось вона, зі свого боку, повинна була утримувати дочку нарівні з Позивачем, але цього не робила. Твердження Відповідача про здійснення нею повного утримання дочки не підтверджуються жодними належними та допустимими доказами. Оскільки Позивач вважає, що має право на стягнення з Відповідача аліментів на утримання доньки за період проживання дитини з ним, то, відповідно, на цей період стягнення аліментів з Позивача на користь Відповідача має бути припинено, щоб Позивач набув таке право.

Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги з підстав, вказаних у позові, та доводи, викладені у відповіді на відзив, просила задовольнити позов.

Відповідач та її представник в судове засідання не з`явились, причини неявки суду невідомі, відзив подано.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 13 січня 2026 року позов було задоволено частково. Суд вирішив:
--- стягнення аліментів з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ), на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 ), аліменти на утримання малолітньої дитини – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вигляді 1/4 частини всіх видів доходу (заробітку) щомісячно, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 07.11.2017року і до досягнення дитиною повноліття – припинити за період, починаючи з 02.10.2024 року по 04.06.2025 року;
--- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти на утримання малолітньої дитини – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вигляді 1/4 частини всіх видів доходу (заробітку) щомісячно, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 02.10.2024 року по ІНФОРМАЦІЯ_5 ;
--- в задоволенні решти вимог відмовити;
--- стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у сумі 1211,20 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у справі встановлено і сторонами не заперечується, що дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на утримання якої з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 за рішенням суду були стягнуті аліменти, дійсно проживала із позивачем з 20.06.2021 року по 04.06.2025 року, з 04.06.2025 року почала проживати із відповідачем.
Також суд виходив з того, що стороною відповідача надано заяву ОСОБА_2 на ім`я начальника Суворовського ВДВС у м. Херсоні ПМУМЮ (м. Одеса) про те, що відповідачка не має претензій щодо сплати аліментів з позивача за період з 20.06.2021 року по 04.06.2025 року. Однак, вказав суд, доказів прийняття вказаної заяви виконавчої службою не надано, як і не надано доказів врахування вказаної заяви під час виконання судового рішення щодо сплати аліментів.
Також суд виходив з того, що надані відомості про рух коштів на рахунку позивача від 05.09.2025 року (з яких вбачається, що від відповідача відбувалось зарахування коштів: 15.10.2024 року в сумі 5000,00 грн, 13.09.2024 року – 5000,00 грн, 16.07.2024 року – 3000,00 грн, 16.07.2024 року – 3000,00 грн, 14.05.2024 року – 5000,00 грн, 16.03.2024 року – 5000,00 грн, 23.02.2024 року – 2000,00 грн, 19.02.2024 року – 150,00 грн, 18.02.2024 року – 5200,00 грн, 24.01.2024 року – 5000,00 грн) не є належними доказами сплати коштів на утримання дитини з боку матері на користь батька, оскільки із наданих відомостей неможливо встановити призначення вказаних платежів.
Також суд враховував положення п.3 ч.2 ст.18 СК України, відповідно до яких способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання.
Також суд враховував правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 04 вересня 2019 року у справі № 711/8561/16, відповідно до якого за своєю суттю аліменти – це кошти, покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків, хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні.
Також суд виходив з того, що зміна фактичних обставин після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів, а саме: встановлення судом факту проживання дитини з іншим з батьків, а не з тим, на чию користь стягуються аліменти, є тією істотною обставиною, яка в розумінні ч.2 ст.197 СК України може бути підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами платника аліментів. Суд зазначив, що рішення про звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами повинно також відповідати найкращим інтересам дитини.
Враховуючи викладене, суд зазначив, що позовні вимоги позивача щодо припинення стягнення з нього аліментів є обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню частково. При цьому щодо моменту припинення стягнення аліментів з батька на користь матері на утримання дитини суд вказав, що позивачем при поданні позову до суду заявлено вимогу про припинення стягнення аліментів з нього на користь відповідачки на утримання спільної дочки та стягнення аліментів з матері на його користь на утримання дочки, а тому моментом початку припинення стягнення та стягненням аліментів в даному випадку, на думку суду, буде дата звернення до суду із цим позовом, а саме 02.10.2024 року по 04.06.2025 року.
Також суд виходив з того, що позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідачки на його користь аліментів на утримання дочки в розмірі 1/4 усіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, які суд вважав частково обґрунтованими, оскільки дитина проживала із батьком і період з 20.06.2021 року по 04.06.2025 року, і батько має право на стягнення аліментів із матері за даний період, але, як зазначив суд, стягненню підлягають аліменти в період з 02.10.2024 року по 04.06.2025 року, тобто із дати звернення до суду і по дату проживання дитини із батьком. При цьому суд вважав, що з урахуванням наведених ним норм права відповідачка зобов`язана надавати матеріальну допомогу на утримання дитини в період проживання дитини із батьком.

На вказане рішення адвокат Дудчак Поліна Вікторівна, яка діє від імені ОСОБА_2 , подала через підсистему "Електронний суд" апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати й ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. При цьому вона послалася на неповне з`ясування обставин справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
Зокрема, вказала, що при вирішення питання щодо стягнення аліментів з ОСОБА_2 за період з 02.10.2024 року по 04.06.2025 року судом першої інстанції не враховано наданих відповідачем доказів у вигляді відомості про рух коштів на рахунку позивача від 05.09.2025 року, з якого вбачається, що від відповідача відбувалось зарахування коштів: 15.10.2024 року в сумі 5000,00 грн, 13.09.2024 року – 5000,00 грн, 16.07.2024 року – 3000,00 грн, 16.07.2024 року – 3000,00 грн, 14.05.2024 року – 5000,00 грн, 16.03.2024 року – 5000,00 грн, 23.02.2024 року – 2000,00 грн, 19.02.2024 року – 150,00 грн, 18.02.2024 року – 5200,00 грн, 24.01.2024 року – 5000,00 грн. Вказаний доказ було надано на підтвердження обставини виконання з боку відповідачки як матері обов`язків щодо утримання дитини, яка проживала із батьком. Суд же, розглядаючи справу, не дослідив природу цих перерахувань, не з`ясував чи заперечує цю обставину позивач і без їх дослідження відхилив вказаний доказ.
Також зазначила, що суд залишив поза увагою те, що між сторонами була домовленість щодо порядку утримання спільної дитини, а саме, що мати регулярно перераховувала кошти на харчування дитини, а також повністю забезпечувала сезонним одягом та взуттям під час перебування дочки у м. Одеса, необхідною електронною технікою для навчання (телефон, планшет, комп`ютер, тощо). Також, оплачувала дитині оздоровлення, а саме її проїзд до курортних зон України, що також може підтвердити сама дитина.
Також вказала, що при вирішенні питання щодо стягнення аліментів та його розміру судом першої інстанції не було з`ясовано наявність чи відсутність обставини, які впливають на визначення розміру аліментів. Зокрема, зазначила, що у заяві про скасування заочного рішення відповідач пояснила, що з 06.02.2025 перебувала у декретній відпустці по вагітності та пологам і почала проживати у місті Одеса як внутрішньо переміщена особа на орендованій квартирі. На момент розгляду питання щодо стягнення аліментів на утриманні відповідачки ОСОБА_2 перебувало двоє дітей, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , що не було враховано судом першої інстанції під час визначення розміру аліментів. Таким чином, вказала, судом було допущено порушення норм матеріального права, зокрема в частині незастосування до спірних відносин норми ст.182 СК України.
Також зазначила, що питання припинення стягнення аліментів з позивача судом першої інстанції розглянуто без наявності спору між сторонами, адже відповідачка наполягала на обставинах відсутності з її боку вимог щодо сплати позивачем аліментів за спірний період та вчинила активні дії щодо уникнення негативних наслідків для позивача в частині невиконання обов`язку зі сплати аліментів, зокрема вона самостійно звернулась до виконавчої служби та повідомила про відступіть претензій до боржника, як платника аліментів, щодо їх сплати. А тому вважає, що підстави для подання позову щодо припинення стягнення аліментів були відсутні, і з боку позивача не доведено наявності між сторонами предмету спору (конфлікту чи суперечності) в питанні стягнення аліментів з позивача на користь відповідача за період з 02.10.2024 року по 04.06.2025 року на час пред`явлення позову.
Отже, вважає, судом першої інстанції не було враховано усіх обставин справи, а зокрема того факту що між сторонами відсутній предмет спору із питання стягнення аліментів за рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 04 квітня 2018 року, а відтак відсутності необхідності вирішення питання щодо припинення їх стягнення.

У відзиві адвокат Пацалова Тамара Валеріївна, яка діє від імені ОСОБА_1 , просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. 
При цьому вказала, що по-перше, суд першої інстанції стягнув з відповідача на користь позивача аліменти на утримання доньки за період, починаючи з 02.10.2024 р. по 04.06.2025 р., а вказані у скарзі перерахування коштів здійснювались відповідачем до 02.10.2024 р., тобто не охоплюють спірний період; по-друге, суд першої інстанції взагалі не мав підстав враховувати або не враховувати перерахування відповідачем зазначених грошових коштів, оскільки предметом спору у даній справі не є розмір заборгованості по аліментах. Судом було встановлено, що не оспорювалось сторонами, що в період з 02.10.2024 р. по 04.06.2025 р. дочка проживала з позивачем, а тому суд обґрунтовано стягнув з відповідача на користь позивача аліменти саме за вказаний період часу. 
Також зазначила з приводу посилань на неврахування перебування на утриманні ОСОБА_2 двох дітей, що відповідач приймала участь у суді першої інстанції під час розгляду даної справи, однак жодної мови про те, що у неї є ще неповнолітній син, який проживає з нею, з боку сторони відповідача не велось, як і не надавались до суду копії його свідоцтва про народження в якості доказу у передбачені законом строки. Копія свідоцтва про народження сина ОСОБА_8 , надана відповідачем до суду, є доказом виключного того, що у останньої є ще неповнолітній син і аж ніяк не є належним доказом того, що дитина знаходились на її утриманні. Жодного належного доказу на підтвердження утримання сина, в тому числі докази його спільного проживання разом з відповідачем, останньою до суду не надано. Вказала, що неповнолітній син відповідача – ОСОБА_6 не проживав та не проживає з відповідачем, а проживає на тимчасово окупованій території Херсонської області зі своїм рідним батьком – ОСОБА_9 . А дочка ОСОБА_7 , хоч і проживає з відповідачем, однак вона тільки народилась ІНФОРМАЦІЯ_8 . Отже, вважає, що твердження відповідача про те, що на момент розгляду питання щодо стягнення аліментів на її утриманні перебувало двоє неповнолітніх дітей, не підтверджено жодними належними, допустимими та достатніми доказами.
Також з приводу твердження про те, що питання припинення стягнення аліментів з позивача судом першої інстанції розглянуто без наявності спору між сторонами, зазначила, що оскільки позивач вважає, що має право на стягнення з відповідача аліментів на утримання доньки за період проживання дитини з ним, то, відповідно, на цей період стягнення аліментів з позивача на користь відповідача має бути припинено, щоб позивач набув таке право. А тому, вказала, з урахуванням предмета даного спору (припинення стягнення аліментів на утримання дитини), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час звернення до суду з позовом і розгляду справи судом та ухвалення рішення у справі, зокрема, з одержувачем аліментів чи з їх платником. При вирішенні цього спору суд також враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 04 вересня 2019 року (справа № 711/8561/16), відповідно до якого за своєю суттю аліменти – це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні.

Справу було призначено до апеляційного розгляду на 16.03.2026 року о 09:10 годині, однак учасники справи, які до суду не з`явилися і про причини неявки не повідомили, були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи. У зв`язку з цим апеляційний суд вважає причину неявки в судове засідання вказаних осіб неповажною, вважає, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка вказаних осіб не перешкоджає розгляду справи, а тому ухвалив розглянути справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Фактичні обставини, встановлені судом

З матеріалів справи та встановлених судом обставин вбачається наступне.

Відповідно до Свідоцтва про народження серія НОМЕР_3 сторони у справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 05.08.2014 року у справі № 668//10025/14-ц стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини всіх видів доходу (заробітку) щомісячно, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15.07.2014 року і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 04 квітня 2018 року у справі № 766/19281/17 збільшено розмір стягувальних аліментів на утримання малолітньої дитини – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які сплачує ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_2 , з 1/4 частини всіх видів доходу (заробітку) щомісячно, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на 1/4 частини всіх видів доходу щомісячно, але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 07.11.2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади № 2024/001951084 від 26.02.2024 року, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 з 24.10.2023 року.

Відповідно до довідки квартального комітету № 18 за № 65 від 17.09.2024 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 проживає разом із батьком – ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , інформація підтверджується сусідами. Також до довідки за тим же номером додано акт про підтвердження фактичного проживання ОСОБА_4 за вказаною адресою.

Відповідно до довідки № 221 від 03.09.2025 року начальника дільниці № 1 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з 04.06.2025 року проживає разом із матір`ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_4 .

Відповідно до заяви від 02 вересня 2025 року, завіреної приватним нотаріусом Лутченко А.А. Одеського міського нотаріального округу, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка досягла 16 років, визначилась щодо свого місця проживання разом з матір`ю.

Стороною відповідача надано заяву відповідачки ОСОБА_2 на ім`я начальника Суворовського ВДВС у м. Херсоні ПМУМЮ (м. Одеса) про те, що відповідачка не має претензій щодо сплати аліментів з позивача за період з 20.06.2021 року по 04.06.2025 року.

У справі відсутні докази прийняття вказаної заяви виконавчої службою, як і не надано доказів врахування вказаної заяви під час виконання судового рішення щодо сплати аліментів.

Отже, судом встановлено і сторонами не оспорюється, що дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дійсно проживала із позивачем з 20.06.2021 року по 04.06.2025 року, з 04.06.2025 року почала проживати із відповідачкою.

Стороною відповідача долучено Відомості про рух коштів на рахунку позивача від 05.09.2025 року, з якого вбачається, що від відповідача відбувалось зарахування коштів: 15.10.2024 року в сумі 5000,00 грн, 13.09.2024 року – 5000,00 грн, 16.07.2024 року – 3000,00 грн, 16.07.2024 року – 3000,00 грн, 14.05.2024 року – 5000,00 грн, 16.03.2024 року – 5000,00 грн, 23.02.2024 року – 2000,00 грн, 19.02.2024 року – 150,00 грн, 18.02.2024 року – 5200,00 грн, 24.01.2024 року – 5000,00 грн. 

Нормативно-правове обґрунтування та позиція суду апеляційної інстанції

Згідно ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За положеннями ст.181 СК України:
--- способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (ч.1);
--- за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі (ч.2);
--- за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина; спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (ч.3).

Згідно з ч.1 ст.182 вказаного Кодексу при визначенні розміру аліментів суд враховує:
1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;
2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;
3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;
3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;
3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;
4) інші обставини, що мають істотне значення. 

Частиною 2 вказаної статті зазначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Враховуючи зміст ст.ст.181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.

За ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу – із дня подання такої заяви.

Відповідно до ст.ст.183 та 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Щодо припинення стягнення аліментів

Суд апеляційної інстанції враховує, що у справі встановлено і сторонами не заперечується, що дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на утримання якої з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 за рішенням суду були стягнуті аліменти, дійсно проживала із батьком (позивачем) з 20.06.2021 року по 04.06.2025 року, з 04.06.2025 року почала проживати із матір`ю (відповідачкою).

На думку апеляційного суду не можуть бути прийняті до уваги посилання сторони відповідача на те, що ОСОБА_2 здійснювала повне утримання дитини, самостійно зараховуючи регулярно кошти на банківську картку позивача, та зокрема і протягом 2024 року, що вбачається із банківської виписки по картці позивача, де маються регулярні грошові зарахування від ОСОБА_5 .

Відповідно до ч.1 ст.179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини.

Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання (абзац 2 ч.2 ст.179 СК України).

Згідно з ч.3 ст.179 СК України неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України.

За ч.2 ст.30 ЦК України обсяг цивільної дієздатності фізичної особи встановлюється цим Кодексом і може бути обмежений виключно у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.32 ЦК України крім правочинів, передбачених статтею 31 цього Кодексу, фізична особа у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років (неповнолітня особа) має право: самостійно розпоряджатися своїм заробітком, стипендією або іншими доходами; самостійно здійснювати права на результати інтелектуальної, творчої діяльності, що охороняються законом; бути учасником (засновником) юридичних осіб, якщо це не заборонено законом або установчими документами юридичної особи; самостійно укладати договір банківського вкладу (рахунку) та розпоряджатися вкладом, внесеним нею на своє ім`я (грошовими коштами на рахунку).

Таким чином, залежно від віку фізичної особи, цивільна дієздатність за обсягом поділяється на такі види: часткова цивільна дієздатність малолітньої особи (стаття 31 ЦК України); неповну цивільну дієздатність неповнолітньої особи (стаття 32 ЦК України); повну цивільну дієздатність повнолітньої особи, неповнолітньої особи у разі реєстрації її шлюбу (стаття 34 ЦК України) та емансипованої особи (стаття 35 ЦК України).
З урахування обсягу неповної цивільної дієздатності неповнолітньої особи (фізична особа у віці від 14 до 18 років) та того, що аліменти є власністю дитини, законодавець закріпив право неповнолітнього на самостійне одержання аліментів. 

У своїй постанові від 13.06.2024 року у справі № 760/17498/22, на яку посилається скаржник, Верховний Суд зробив висновок: 
"--- У справі, що переглядається при зверненні до суду зі скаргою на дії державного виконавця Рогач Б. І. посилався на безпідставне неврахування державним виконавцем під час розрахунку заборгованості зі сплати аліментів добровільного, до видання судового наказу про стягнення аліментів, перерахування боржником аліментів на особистий рахунок його неповнолітньої доньки у банківській установі за період з лютого до липня 2021 року в сумі 10 390,00 грн. Заявник звертав увагу суду на те, що ці грошові перекази здійснені як сплата аліментів та з метою виконання обов`язку з утримання дитини;
--- суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_2 сплатив аліменти на рахунок доньки за період з лютого до липня 2021 року в загальній сумі 10 390,00 грн, які безпідставно не включені державним виконавцем до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів. На переконання суду, діями державного виконавця Солом`янського РВ ДВС у м. Києві Браташової В. І. порушено права скаржника. 
--- апеляційний суд уважав, що аліменти на дитину стягуються на користь одного з батьків, з яким проживає дитина. Судовим наказом від 03 березня 2021 року № 760/4588/21 установлено порядок виконання батьком обов`язку щодо утримання неповнолітньої дитини – шляхом сплати аліментів на користь матері дитини ( ОСОБА_1 ). Добровільне перерахування боржником аліментів на особистий рахунок його неповнолітньої доньки не може вважатися таким, що здійснено на виконання судового наказу про стягнення аліментів на її утримання; 
--- проте суд апеляційної інстанції не врахував, що з урахування обсягу неповної цивільної дієздатності неповнолітньої особи та того, що аліменти є власністю дитини, законодавець закріпив право неповнолітнього на самостійне одержання аліментів. дочка заявника та заінтересованої особи ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , станом на лютий 2021 року (на час першого перерахування батьком на її рахунок аліментів), була неповнолітньою;
--- за таких обставин апеляційний суд зробив помилковий висновок про відсутність підстав для задоволення вимог скарги на бездіяльність державного виконавця та неправильно скасував ухвалу суду першої інстанції, яка відповідає вимогам закону".

Як було встановлено судом, згідно з долученими Відомостями про рух коштів на рахунку позивача від 05.09.2025 року, від відповідача відбувалось зарахування в період з 24.01.2024р по 15.10.2024р коштів на загальну суму 38 350грн: 15.10.2024 року в сумі 5000,00 грн, 13.09.2024 року – 5000,00 грн, 16.07.2024 року – 3000,00 грн, 16.07.2024 року – 3000,00 грн, 14.05.2024 року – 5000,00 грн, 16.03.2024 року – 5000,00 грн, 23.02.2024 року – 2000,00 грн, 19.02.2024 року – 150,00 грн, 18.02.2024 року – 5200,00 грн, 24.01.2024 року – 5000,00 грн.

Отже, у цій же справі встановлено інші обставини, а саме з вказаних Відомостей вбачається, що за період з 24.01.2024р по 15.10.2024р загальна сума внесених коштів на вказану картку позивача від відповідачки (всього 10 платежів) склала 38 350 грн, при цьому відсутня інформація щодо призначення платежів, зокрема не було зазначено, що платежі вносяться на сплату аліментів за конкретним рішенням суду.

Відтак, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для висновку про те, що вказані Відомості є належними доказами сплати коштів на утримання дитини з боку матері на користь батька, оскільки із наданих відомостей неможливо встановити призначення вказаних платежів.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 04 вересня 2019 року у справі № 711/8561/16, на який обґрунтовано послався суд першої інстанції, "аліменти – це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні".

Крім того, згідно з висновком Верховного Суду, зробленого у постанові від 29 червня 2022 року у справі №596/826/21-ц з урахуванням предмета цього спору (припинення стягнення аліментів на утримання дитини) "однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час вирішення спору судом та ухвалення рішення у справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником…. Нарахування аліментів за період, коли дитина не проживала з матір`ю, суперечить цільовому призначенню аліментів, за рахунок яких утримується дитина".

Апеляційний суд враховує, що відповідачка подала заяву до Суворовського ВДВС у м. Херсоні ПМУМЮ (м. Одеса) про відсутність претензій щодо сплати позивачем аліментів за період з 20.06.2021 по 04.06.2025. І дійсно, позивач не сплачував аліменти у зазначений період часу, оскільки дитина проживала з ним і кошти, які він повинен був сплачувати як аліменти, він витрачав на утримання дочки. 

Тобто, позивач, як один з батьків дитини, повністю виконував зі свого боку обов`язок по її матеріальному утриманню.

Однак, відповідачка, зі свого боку, повинна була утримувати дочку нарівні з позивачем, але цього не робила. 

Як було вже зазначено, твердження відповідачки про здійснення нею повного утримання дочки не підтверджуються належними доказами. 

Отже, на думку апеляційного суду, оскільки позивач вважає, що має право на стягнення з відповідачки аліментів на утримання дочки за період проживання дитини з ним, то, відповідно, на цей період стягнення аліментів з позивача на користь відповідача має бути припинено, щоб позивач набув таке право. Про це підставно було зазначено у відповіді на відзив на позовну заяву.

Таким чином, суд першої інстанції, дослідивши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам по справі, прийшов до вірного висновку про обґрунтованість вимоги позивача про припинення стягнення з нього аліментів. При цьому щодо моменту припинення стягнення аліментів з батька на користь матері на утримання дитини суд обґрунтовано виходив з того, що моментом початку припинення стягнення в даному випадку має бути дата звернення до суду із цим позовом, а саме 02.10.2024 року по 04.06.2025 року (коли дочка почала проживати із матір`ю).

Щодо стягнення аліментів

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції в цій частині, оскільки до нього він дійшов при повному та всебічному дослідженні обставин справи та давши належну оцінку зібраним у справі доказам. Суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував до цих правовідносин норми матеріального права, які їх регулюють, і вирішив справу з дотриманням норм процесуального права.

Так, суд прийшов до вірного висновку про часткове задоволення позову в цій частині, оскільки стягнення аліментів на дитину в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідачки (матері дитини) відповідає положенням ч.1 ст.182 СК України та узгоджується з положенням ч.2 вказаної статті, згідно якої розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 

Суд обґрунтовано врахував те, що неповнолітня дитина дійсно проживала із позивачем з 20.06.2021 року по 04.06.2025 року, перебувала на повному його утриманні. Також суд підставно взяв до уваги відсутність підстав для звільнення відповідача від обов`язку утримувати дитину та відсутність доказів, які б свідчили про неможливість відповідача сплачувати аліменти саме у такому розмірі (1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу)).

Також суд правомірно вважав, що стягненню підлягають аліменти в період з 02.10.2024 року по 04.06.2025 року, тобто із дати звернення до суду і по дату проживання дитини із батьком.

Таким чином, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.

Щодо доводів апеляційної скарги 

Доводи апеляційної скарги не обґрунтовані вимогами закону, не підтверджені належними доказами і висновків суду не спростовують. 
Зокрема, не можуть бути прийняті до уваги посилання скаржника на неврахування судом наданих відповідачем доказів у вигляді Відомості про рух коштів на рахунку позивача від 05.09.2025 року, а також того, що між сторонами була домовленість щодо порядку утримання спільної дитини (регулярне перерахування матір`ю коштів на харчування дитини, забезпечення матір`ю дитину сезонним одягом та взуттям під час перебування дочки у м. Одеса, необхідною електронною технікою для навчання тощо).
При цьому суд апеляційної інстанції виходить з того, що в зазначених Відомостях відсутня інформація щодо призначення платежів, зокрема не було зазначено, що платежі вносяться на сплату аліментів за конкретним рішенням суду. А тому, як правильно вважав суд першої інстанції, вказані Відомості не можна визнати належними доказами сплати коштів на утримання дитини з боку матері на користь батька, оскільки із них неможливо встановити призначення відповідних платежів. Інших належних доказів на підтвердження вказаних відповідачкою обставин, якими вона заперечує позовні вимоги, нею не надано.
Також, підлягають залишенню поза увагою посилання скаржника на те, що судом не було з`ясовано наявність чи відсутність обставини, які впливають на визначення розміру аліментів, а саме перебування відповідачки з 06.02.2025 року у декретній відпустці по вагітності та пологам, перебування у неї на утриманні інших двох дітей, 2014 та 2025 року народження.
При цьому апеляційний суд враховує положення ст.180 СК України, відповідно до якої батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. А тому суд першої інстанції, врахувавши обставини справи, прийшов до вірного висновку про часткове задоволення позову про стягнення аліментів за період з 02.10.2024 року по 04.06.2025 року, оскільки стягнення аліментів на дитину в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідачки (матері дитини) відповідає положенням ч.1 ст.182 СК України та узгоджується з положенням ч.2 вказаної статті.
Також підлягають відхиленню й посилання на відсутність між сторонами спору з щодо припинення стягнення аліментів. При цьому суд апеляційної інстанції враховує те, що оскільки позивач вважає, що має право на стягнення з відповідачки аліментів на утримання дочки за період проживання дитини з ним, то, відповідно, на цей період стягнення аліментів з позивача на користь відповідача має бути припинено, щоб позивач набув таке право. 

Висновки суду апеляційної інстанції

Оскільки суд першої інстанції прийняв рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України це є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду – без змін. 

Керуючись ст.ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Дудчак Поліни Вікторівни, яка діє від імені ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 13 січня 2026 року залишити без змін. 

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повної постанови – 16 березня 2026 року.

Головуючий     _ _ _ _ _ _ _ _ _ _    В.В. Майданік

Судді:      _ _ _ _ _ _ _ _ _ _   Л.П. Воронцова

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _    І.В. Склярська