печерський районний суд міста києва

Справа № 757/2090/23-ц 
пр. 2-1857/25

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 листопада 2024 року

Печерський районний суд м. Києва в складі:	
головуючого: 	судді Григоренко І.В.,	
при секретарі:	Габрисі О.М.,	
за участю: позивача:	  не з`явився,	
представника відповідача:	Рути Н.В.,	
представника третьої особи:	не з`явився,	

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про відшкодування матеріальної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» (далі - відповідач, АТ «КБ «Приватбанк»), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія», (далі - третя особа, ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія»), в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача недоотримане страхове відшкодування у розмірі 25 096,50 грн., 3 % річних у розмірі 924,10 грн., інфляційні витрати у розмірі 6 898,86 грн., моральну школу у розмір 5 000,00 грн. та стягнути з позивача на користь відповідача судовий збір у розмірі 1 073,60 грн.
В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що 28.03.2019 року між ОСОБА_1 та АТ КБ «Приватбанк» укладено договір фінансового лізингу № ODH0A!00000252, предметом якого є транспортний засіб марки Mercedes-Benz E 200, 2012 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , право власності на який за умовами договору лізингу після сплати всіх лізингових платежів переходить до ОСОБА_1 28.03.2029 року між АТ КБ «Приватбанк» та АТ СГ «ТАС» було укладено поліс № AO/5066394 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідно до умов якого забезпечено транспортний засіб марки Mercedes-Benz E 200, 2012 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_3 . Страхова сума за шкоду завдану майну становить 100 000,00 грн. 19.11.2020 року сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП), в наслідок чого транспортний засіб марки Mercedes-Benz E 200, 2012 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_4 , отримав механічні пошкодження. У подальшому головою правління ПрАТ «УПСК» було підписано страховий акт № 028/037/005771/20/1, в якому зазначено: страхувальник - ОСОБА_2 , потерпілий - АТ КБ «Приватбанк», сума страхового відшкодування, становить 128 700,00 грн. 26.02.2021 року на підставі заяви ОСОБА_1 до ПрАТ «УПСК» було здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 128 700, 00 грн. на розрахунковий рахунок АТ КБ «Приватбанк», в якості погашення заборгованості за договором лізингу. У серпні 2022 року позивач дізнався, що Банком з суми страхового відшкодування було утримано податки. 04.08.2022 року позивач з листа відповідача дізнався, що 19.10.2021 року АТ КБ «Приватбанк» переказав на рахунок позивача суму коштів у розмірі 103 603,50 грн., а залишок коштів у розмірі 25 096,50 грн. утримав, мотивуючи це тим, що суму коштів у розмірі 23 166,00 грн. сплатив в якості податку на доходи фізичних осіб (далі - ПДФ), а суму коштів у розмірі 1 930,50 грн. в якості військового збору. Позивач вважає, що вказані дії банку порушують його право на отримання страхового відшкодування у повному обсязі, у зв`язку з цим просить стягнути з відповідача недоотримане страхове відшкодування у розмірі 25 096,50 грн. Також на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), позивачем нараховано 3% річних за період часу з 19.10.2021 року по 09.01.2023 року у розмірі 924,10 грн. та інфляційні втрати за період часу з 01.11.2021 року по 30.11.2022 року у розмірі 6 898,86 грн. Окрім цього, просить стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду, завдану наслідок неналежного виконання зобов`язань за договором лізингу, яку оцінює у 5 000,00 грн. 
Разом з цим, у позовній заяві позивач просив розглядати справу у його відсутність.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.01.2023 року головуючим суддею визначено суддю Григоренко І.В. та 18.01.2023 року матеріали справи передано для розгляду.
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 18.01.2023 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків.
14.02.2023 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від позивача надійшла заява про усунення недоліків, яка була передана головуючому судді 20.02.2023 року.
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 20.02.2023 року в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія», про відшкодування матеріальної шкоди, та судове засіданні для розгляду справи по суті призначено на 25.05.2023 року.
25.05.2023 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника відповідача - Олейнік Н.О. надійшла заява про розгляд справи без фіксування технічними засобами.
Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 25.05.2023 року, у зв`язку із першою неявкою позивача, згідно ч. 2 ст. 223 ЦПК України, розгляд справи було відкладено до 05.09.2023 року.
05.09.2023 року справу знято зі складу у зв`язку із перебуванням головуючого судді у відпустці, та судове засідання призначено на 11.12.2023 року.
11.12.2023 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника відповідача - Яндульського Д.В. надійшла заява про відкладення розгляду справи.
Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 11.12.2023 року, у зв`язку із задоволенням клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи, згідно ч. 2 ст. 223 ЦПК України, розгляд справи було відкладено до 19.03.2024 року.
19.03.2024 року справу знято зі складу у зв`язку із перебуванням головуючого судді на лікарняному, та судове засідання призначено на 23.05.2024 року.
21.03.2024 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника відповідача - Яндульського Д.В. надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній просить поновити строку для подавання відзиву. Відповідно до норм чинного законодавства України та договірних відносин, АТ КБ «Приватбанк» правомірно утримав податок з доходів фізичних осіб з перерахованих клієнтом сум отриманого страхового відшкодування, тому відсутні підстави для відшкодування сплачених податків. 
23.05.2024 року справу знято зі складу у зв`язку із перебуванням головуючого судді у відпустці, та судове засідання призначено на 12.08.2024 року.
12.08.2024 року справу знято зі складу у зв`язку із перебуванням головуючого судді у відпустці, та судове засідання призначено на 05.11.2024 року.
05.11.2024 року з використанням системи «Електронний суд» на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника відповідача - Рури Н.В. надійшли додаткові пояснення, у яких остання просила у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.
В судове засідання 05.11.2024 року з`явивився представник відповідача. Позивач та представник третьої особи в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином. Позивач у позовній заяві просив розглядати справу у його відсутність. 
Оскільки, як визначено у ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, суд вирішив розглянути справу по суті за відсутності позивача та представника третьої особи.
Представник відповідача в судовому засіданні 05.11.2024 року щодо задоволення позову заперечувала та просила в позові відмовити із викладених у відзиві та поясненнях підстав.
Вислухавши вступне слово представника відповідача, дослідивши письмові докази у справі у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Суд встановив, що 28.03.2019 року між АТ КБ «Приватбанк» (Лізингодавець) та ОСОБА_1 (Лізингоодержувач) укладено Договір фінансового лізингу автомобіля № ODH0А!00000252 (далі - Договір лізингу) (а.с. 13-24).
Відповідно до п. 2.1. ст. 2 Договору лізингу, за цим договором Лізингодавець зобов`язується набути у власність вказаний Лізингоодержувачем транспортний засіб і надати Лізингоодержувачу це майно/транспортний засіб за плату в тимчасове користування.
Згідно п. 2.4. ст. 2 Договору лізингу, предмет лізингу є власністю Лізингодавця протягом усього строку дії даного Договору. В разі переходу права власності на предмет лізингу від Лізингодавця до Лізингоодержувача згідно умов цього договору, предмет лізингу по закінченню строку лізингу Лізингоодержувачем Лізингодавцю не повертається.
Відповідно до п. 14.1. ст. 14 Договору лізингу та додатку № 1 до Договору лізингу, предметом лізингу є автомобіль марки Mercedes-Benz E200, 2012 року випуску, тип ТЗ: Седан/Лифтбек, номер кузова (шасі) НОМЕР_1 .
У пункті 5.1. ст. 5 Договору лізингу визначено, що страхування предмета лізингу здійснюється з моменту підписання Акту приймання-передачі транспортного засобу та протягом строку лізингу. Страхування предмету лізингу здійснюється Лізингодавцем в страхових компаніях, акредитованих Лізингодавцем, протягом строку лізингу за наступними страховими ризиками: пошкодження, втрата або знищення предмета лізингу (сукупність вказаних реквізитів), спричинені дорожньо-транспортною пригодою, пожежею, вибухом, ударом блискавки, падінням предметів або їхніми уламками, стихійними лихами, протиправними діями третіх осіб, викраденням або іншим незаконним заволодінням та/або його розукомплектуванням.
Лізингоодержувач зобов`язаний належним чином, своєчасно та в повному обсязі дотримуватися усіх умов відповідних Правил страхування страховика (п. 5.2. ст. 5 Договору лізингу).
Відповідно до п. 5.3. ст. 5 Договору лізингу, у випадку повної конструктивної загибелі (яка визначається страховою компанією за договором страхування) предмета лізингу, а також у разі крадіжки, чи протиправного вилучення предмета лізингу дія договору припиняється. Якщо предмет лізингу не може бути відремонтований для нормальної експлуатації, або був знищений (втрачений) Лізингодавець зараховує суму отриманого від страхової компанії відшкодування на погашення заборгованості Лізингоодержувача за договором лізингу. Якщо сума страхового відшкодування, отриманого від страхової компанії, є недостатньою для покриття всіх боргів Лізингоодержувача та необхідних платежів за договором лізингу, Лізингоодержувач зобов`язаний сплатити Лізингодавцю всю заборгованість та необхідні платежі за договором, які не відшкодовані Лізингоодержувачем на момент настання конструктивної загибелі, протягом 15 робочих днів після отримання відповідного письмового повідомлення від Лізингодавця. Якщо отримання Лізингодавцем сума страхового відшкодування перевищує суму заборгованості Лізингоодержувача за договором, та Лізингоодержувач не порушував умови цього договору, Лізингодавець має право сплатити Лізингоодержувачу або зарахувати як частину відшкодування вартості предмета лізингу за новим договором суму перевищення протягом 15 (п`ятнадцяти) робочих днів з дати надходження коштів на рахунок Лізингодавця.
28.03.2019 року між АТ СГ «ТАС» (Страховик) та ОСОБА_1 (Страхувальник) укладено поліс № AO/5066394 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, згідно умов якого забезпечено транспортний засіб марки Mercedes-Benz E 200, 2012 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_3 (а.с. 25).
26.02.2021 року АТ КБ «Приватбанк» звернувся до ПрАТ «УПСК» із заявою, у якій просив здійснити відшкодування оціненої шкоди завданої в результаті ДТП, яке мало місце 19.11.2020 року з автомобілем марки Mercedes-Benz E 200, 2012 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_3 , як власник та вигодонабувач, згідно Договору фінансового лізингу автомобіля № ODH0А!00000252 від 28.03.2019 року Лізингоотримувач ОСОБА_1 (а.с. 26).
08.10.2021 року ПрАТ «УПСК» складено страховий акт № 028/037/005771/20/1, в якому зазначено: страхувальник - ОСОБА_2 , потерпілий - АТ КБ «Приватбанк», сума страхового відшкодування, становить 128 700,00 грн. (а.с. 28).
08.10.2021 року ПрАТ «УПСК» здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 128 700,00 грн. на розрахунковий рахунок АТ КБ «Приватбанк», що підтверджується платіжною інструкцією № 19480 від 08.10.2021 року (а.с. 29).
Як вказано позивачем та не заперечувалося представником відповідача, 19.10.2021 року АТ КБ «Приватбанк» перерахував в якості погашення заборгованості за Договором лізингу грошові кошти у розмірі 103 603,50 грн., а залишок коштів у розмірі 25 096,50 грн. утримав та здійснив обрахування податків.
Відповідно до листа АТ КБ «Приватбанк» від 10.08.2022 року № 20.1.0.0.0/7-220804/9737 вбачається, що позивач звертався до відповідача із зверненням щодо сплати податку на доходи фізичних осіб (далі - ПДФ) в розмірі 18 % та військового збору в розмір 1,5 % з суми страхової виплати, зарахованої на рахунок фінансового лізингу за договором № ODH0А!00000252 від 28.03.2019 року, на яке надано відповідь про те, що порушень з боку Банку не допущено, адже АТ КБ «Приватбанк» діяв згідно з нормами чинного законодавства України, а також в рамках договірних відносин з клієнтом (а.с. 30-31).
За приписами ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Частиною 1 ст. 5 ЦПК України, передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Як визначено у ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ст.ст. 628, 629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно зі ст. ст. 526, 530, 610 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 809 ЦК України (в редакції чинній на час укладення договору), за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом.
13.06.2021 року набрав чинності Закон України від 04.02.2021 року № 1201-IX «Про фінансовий лізинг», пунктом 2 частиною 1 розділу ІІІ Прикінцевих та Перехідних положень якого визначено, що цей Закон застосовується до відносин, що виникли після дня набрання чинності цим Законом. Відносини, що виникли на підставі договорів фінансового лізингу, укладених до набрання чинності цим Законом, регулюються відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Так, Закон України «Про фінансовий лізинг», який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 1201- IX), визначає загальні правові та економічні засади фінансового лізингу.
Відповідно до ст. 1 Закону № 1201- IX визначено, що фінансовий лізинг (далі - лізинг) - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).
Згідно ст. 13 Закону № 1201- IX визначено, з моменту передачі предмета лізингу у володіння лізингоодержувачу ризик випадкового знищення або випадкового пошкодження предмета лізингу переходить до лізингоодержувача, якщо інше не встановлено договором. Предмет лізингу та/або пов`язані із виконанням лізингових договорів ризики підлягають страхуванню, у разі якщо їх обов`язковість встановлена законом або договором. Витрати на страхування за договором лізингу несе Лізингоодржувач, якщо інше не встановлено договором.
Відповідно до п. 69 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про страхування», страхування - це правовідносини щодо захисту страхових інтересів фізичних та юридичних осіб (страховий захист) при страхуванні ризиків, пов`язаних з життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням, з володінням, користуванням і розпорядженням майном, з відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди особі або її майну, а також шкоди, заподіяної юридичній особі, у разі настання страхових випадків, визначених договором страхування, за рахунок коштів фондів, що формуються шляхом сплати страхувальниками страхових премій (платежів, внесків), доходів від розміщення коштів таких фондів та інших доходів страховика, отриманих згідно із законодавством.
У пунктах 50, 59 частини 1 статті 1 Закону України «Про страхування» визначено, що страхова виплата (страхове відшкодування) - це грошові кошти, що виплачуються страховиком у разі настання страхового випадку відповідно до умов договору страхування та/або законодавства; страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, ризик виникнення якої застрахований, з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування або відповідно до законодавства;
Звертаючи до суду з позовом, позивач посилається на те, що отримані АТ КБ «Приватбанк» від ПрАТ «УПСК» грошові кошти у розмірі 128 700,00 грн. є страховою виплатою, а тому не повинні включатись до розрахунку загального місячного (річного) оподаткованого доходу та як наслідок відсутні підстави для застосування ставки податку на доходи фізичних осіб в розмірі 18 % та військового збору в розмір 1,5 %.
Так, відповідно до п. 162.1.1 ст. 162 Податкового кодексу України (далі - ПК України) платниками податку є фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи. Об`єктом оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід (п. 163.1.1. ст. 163 ПК України).
Згідно із п. 164.1 ст. 164 ПК України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.
Як визначено у абзаці б) п.п. 165.1.27. п. 165.1 ст. 165 ПК України, до складу загального місячного або річного оподатковуваного доходу платника податку не включаються сума страхової виплати, страхового відшкодування або викупна сума, отримана платником податку за договором страхування від страховика-резидента (при страхуванні майна сума страхового відшкодування не може перевищувати вартість застрахованого майна, визначену за звичайними цінами на дату укладення страхового договору, збільшену на суму сплачених страхових платежів (страхових внесків, страхових премій). 
Отже, за договором страхування вигодонабувачем є фізична особа - клієнт Банку (лізингоодержувач), то отримане ним страхове відшкодування не підлягає оподаткуванню.
До загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених ст. 165 Кодексу) у вигляді суми грошового або майнового відшкодування будь-яких витрат або витрат платника податку, крім тих, що обов`язково відшкодовуються згідно із законом за рахунок бюджету або звільняються від оподаткування згідно з розділом IV Кодексу (пп. «г» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК Кодексу).
Відповідно до пп. 14.1.47 п. 14.1 ст. 14 ПК України, додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).
Отже, за договором страхування та договором лізингу, вигодонабувачем при настанні страхового випадку є Банк і сума страхового відшкодування перерахована страховою компанією Банку.
Банк, за рахунок своїх коштів погасив частину кредиту платника податку, тобто надав фізичній особі додаткове благо у вигляді погашення частини кредиту.
Так, додаткове благо включаються в загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід, таким чином, утримання Банком податку з переказаних клієнтам сум отриманого страхового відшкодування є правомірним, оскільки в цьому випадку Банк виконує функцію податкового агента.
Згідно п.п. 168.1. 1 п. 168.1 ст. 168 ПК України, податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.
Суд погоджується з доводами представника відповідача про те, що вимоги п.п. 165.1.27 п. 165.1 ст. 165 ПК України на дану ситуацію не поширюються, оскільки одержувана АТ КБ «Приватбанк» сума страхового відшкодування є доходом юридичної особи.
Згідно ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Як визначено у ч. 1 та ч. 2 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
За таких обставин, позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про відшкодування матеріальної шкоди є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.
Щодо позовних вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, то оскільки вказані вимоги є похідними від основної вимоги про відшкодування шкоди, а в цій частині суд в позові відмовляє, то похідні вимоги щодо стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат також не підлягають задоволенню.
Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, то суд зазначає наступне.
Згідно ч. ч. 1-3 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
В силу положень п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
У п. 9 цієї постанови визначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір суми, що підлягає стягненню на відшкодування моральної шкоди, суд повинен навести в рішенні відповідні мотиви.
При цьому, моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зазначене кореспондується зі змістом ст. 81 ЦПК України.
Позивачем не зазначено наявність моральної шкоди, протиправність діяння її заподіювача - відповідача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. 
За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.
Як визначено у ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.
Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, то питання щодо розподілу судового збору судом не вирішується, а відповідачем належних доказів на підтвердження понесення судових витрат не надано.
Враховуюче викладене, керуючись ст. 1 Закону України «Про страхування», ст. ст. 1, 13 Закону України «Про фінансовий лізинг», ст. ст. 14, 162, 164, 165, 168 Податкового кодексу України, ст. ст. 6, 526, 530, 610, 611, 626, 627, 628, 629, 809 Цивільного кодексу України, ст. ст. 3, 4, 12, 13, 19, 76-81, 133-141, 259, 263-265, 273, 274, 275, 278, 279, 353, 354, 355, п.п. 15.5 п. 15 Розділу ХІІІ Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:
В позові ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про відшкодування матеріальної шкоди - відмовити.
Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 .
Відповідач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1-Д, код ЄДРПОУ 14360570.
Третя особа: Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія», 04080, м. Київ, вул. Кирилівська, буд. 40, код ЄДРПОУ 20602681.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Апеляційні скарги на рішення подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд м. Києва, а з початку функціонування Єдиної інформаційно-телекомунікаційної системи безпосередньо до апеляційного суду, матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності Цивільним процесуальним кодексом України в редакції від 15.12.2017 року.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст судового рішення складений та підписаний 18.11.2024 року.

Суддя І.В. Григоренко