Справа № 376/174/26
3/357/1338/26 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.02.2026 суддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Руслан Озадовський, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла з Департаменту патрульної поліції управління патрульної поліції у Київській області полк патрульної поліції в м. Біла Церква та Білоцерківському районі батальйону №2 відносно
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , 
за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП,
за участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності –  ОСОБА_1 ,
захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності – адвоката Короля Павла Васильовича,

У С Т А Н О В И В:

31.12.2025 о 22 год. 27 хв. за адресою Київська область, Білоцерківський район, с. Лосятин, вул. Короленка, 22, водійка ОСОБА_1 , керувала транспортним засобом марки «Kia Sportage», державний номерний знак НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, чим порушила п.2.9.а ПДР України та вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст. 130 ч. 1 КУпАП.
На підтвердження наявності у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, до протоколу про адміністративне правопорушення долучено: направлення на огляд з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння [а.с.4], висновок №56 щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння [а.с.5], акт огляду на стан алкогольного сп`яніння [а.с.7], рапорт [а.с.8], а також диск з відеозаписами з нагрудних камер № 476276 та № 477666 від 01.01.2026 [а.с.9].
У судовому засіданні особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , вину визнала частково та пояснила, що не мала наміру того вечора керувати транспортним засобом. Разом із тим зазначила, що їй зателефонували сусіди та повідомили про пожежу в житловому будинку, який належить її чоловіку ОСОБА_2 . Оскільки останній не має посвідчення водія, за кермо транспортного засобу сіла ОСОБА_1 , після чого вони разом вирушили до місця пожежі, залишивши вдома трьох малолітніх дітей.
Зі слів ОСОБА_1 , на місці події вони спілкувалися з працівниками патрульної поліції з приводу обставин пожежі, під час чого поліцейські уточнили адресу їх проживання. Після цього працівники поліції залишили місце події, а ОСОБА_1 разом із чоловіком, з`ясувавши обставини пожежі, вирушили додому до дітей.
Під`їжджаючи до місця проживання, на повороті транспортний засіб під керуванням останньої був зупинений тими ж працівниками поліції, які раніше перебували на місці пожежі. Зі слів ОСОБА_1 , причиною зупинки було зазначено відсутність страхового полісу. Також особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, пояснила, що працівники поліції пропонували їй відмовитися від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, коли почнеться відеофіксація, але остання відмовилася. 
Крім того, особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, повідомила працівників поліції, що вдома без нагляду перебувають малолітні діти та їй необхідно перевірити їх стан, у зв`язку з чим працівники поліції доставили її до місця проживання, після чого разом із нею повернулися до місця зупинки транспортного засобу, де було розпочато відеофіксацію відповідних процесуальних дій.
Захисник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, адвокат Король Павло Васильович, заявив клопотання про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП у зв`язку з вчиненням діяння у стані крайньої необхідності.
В обґрунтування заявленого клопотання захисник зазначив, що вчинення інкримінованого правопорушення було зумовлено необхідністю відвернення потенційної небезпеки, пов`язаної з пожежею, та вимагало негайного реагування, у зв`язку з чим ОСОБА_1 була позбавлена можливості залучити іншого водія.
Додатково захисник просив звернути увагу суду на те, що подія пожежі відбулася за декілька годин до святкування Нового року.
Також адвокат послався на положення ч. 6 ст. 8 Конвенції про дорожній рух, відповідно до яких допустимий рівень вмісту алкоголю в крові становить 0,50 г чистого алкоголю на літр крові, тоді як національним законодавством України встановлено граничний показник 0,20 проміле. Захисник вказав на пріоритетність норм міжнародного права у разі колізії з нормами національного законодавства та зазначив, що результат огляду ОСОБА_1 , а саме 0,4 проміле, є таким, що не перевищує показник, визначений Конвенцією, а тому, на його думку, виключає адміністративну відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Суддя, заслухавши особу, що притягується до адміністративної відпвідальності та її захисника, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.
Згідно зі ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.
Суд має обґрунтувати свої висновки лише доказами, які є достатньо переконливими, чітко сформульованими, тобто такими, які не залишають місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення «поза розумним сумнівом», оскільки таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.
Відповідно до ст. 266 КУпАП, огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення. У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.
Відповідно до п. 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Процедура проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та оформлення результатів такого огляд визначається Інструкцією про порядок виявлення водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (затв. Наказом МВС України, МОЗ України від 09.11.2015 №1452/735) (далі по тексту Інструкція), Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду (затв. Постановою КМУ №1103 від 17.12.2008), Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі (затв. Наказом МВС України №1395 від 07.11.2015).
Так, згідно з п. 2 Порядку огляду підлягають водії транспортних засобів, щодо яких в уповноваженої особи Державтоінспекції є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками такого стану, установленими МОЗ і МВС.
Згідно правових висновків Верховного Суду, висловлених при розгляді справ на неправомірні дії поліцейського, поліцейські не мають права без задокументованих доказів вчинення водієм порушень ПДР України зупиняти автомобіль, перевіряти документи та, як наслідок, вимагати проходження перевірки на стан сп`яніння (постанова Верховного Суду від 15.03.2019 справа 686/11314/17; від 23.10.2019 справа № 357/10134/17).
Як убачається з відеозапису, дослідженого судом, працівники поліції під час зупинки транспортного засобу не представилися, не повідомили про здійснення відеофіксації та не зазначили причину зупинки транспортного засобу (файл Clip-0, час запису 22:27).
Крім того, судом встановлено, що відеозапис з нагрудних камер працівників поліції не є безперервним та містить часовий розрив: файл Clip-0 завершується, після чого наступний файл Clip-1 розпочинається лише з 22:44, що свідчить про відсутність відеофіксації подій у відповідний проміжок часу.
Правова позиція щодо необхідності належної та безперервної відеофіксації процесуальних дій неодноразово висловлювалась у практиці Верховного Суду, який зазначає, що істотні порушення процедури фіксації події можуть свідчити про неналежність та недопустимість відповідних доказів.
За таких обставин суд приходить до висновку, що наданий відеозапис не забезпечує повного та об`єктивного відображення події та не дає можливості перевірити дотримання працівниками поліції встановленої процедури оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, а тому не є допустимим доказом.
Щодо позиції захисника стосовно пріоритетності норм міжнародного законодавства у випадку колізії.
Відповідно до змісту ч. 6 ст. 8 Конвенції про дорожній рух, державам-учасницям надано право самостійно встановлювати допустимий рівень вмісту алкоголю в крові водія, за умови, що такий рівень не перевищує визначеного Конвенцією максимального показника. Отже, положення Конвенції не встановлюють єдиного обов`язкового значення допустимого рівня алкоголю, а визначають лише його верхню межу.
Законодавством України встановлено більш суворий допустимий показник — 0,20 проміле, що узгоджується з правом держави запроваджувати підвищені стандарти безпеки дорожнього руху.
Згідно зі ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори України є частиною національного законодавства України, однак застосуванню підлягають у системному зв`язку з нормами внутрішнього права та з урахуванням предмета їх правового регулювання. У даному випадку відсутня колізія між положеннями Конвенції та національним законодавством, оскільки Конвенція прямо допускає встановлення державами нижчого граничного рівня вмісту алкоголю.
Таким чином, доводи захисника про пріоритет застосування положень Конвенції з метою виключення адміністративної відповідальності суд вважає необґрунтованими та такими, що не спростовують наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
У диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП закріплено, що відповідальність за вказане правопорушення настає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до ст. 17 КУпАП, особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності.
Відповідно до ст. 18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.
У разі вчинення особою діяння у стані крайньої необхідності така особа не лише звільняється від адміністративної відповідальності, а такі дії взагалі не розглядаються як адміністративне правопорушення, оскільки в діянні немає ознаки вини.
Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності. На це прямо вказують слова тексту статті «для усунення небезпеки, яка загрожує». Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.
Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається.
Шкода, заподіяна в стані крайньої необхідності, повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Заподіяння шкоди, рівної тій, що могла бути спричинена, або шкоди більшої, не може бути виправдана станом крайньої необхідності. Зокрема не можна рятувати одне благо за рахунок заподіяння шкоди рівноцінному благу. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинні бути покладені як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте визначальним має бути об`єктивний критерій.
Підставою крайньої необхідності є небезпека інтересам, які охороняються адміністративним законодавством. Ця небезпека може бути викликана: 1) протиправними діями людини: 2) діями тварин; 3) природними явищами; 4) джерелом підвищеної небезпеки (технічними та транспортними засобами) тощо. Крім того, крайню необхідність можна визнати правомірною лише при наступних обставинах (ознаках): - небезпека не може бути усунена іншим шляхом, окрім як заподіяння шкоди, тобто крайня необхідність є єдиним засобом захисту від небезпечних дій; - при крайній необхідності шкода завдається не джерелу небезпеки, а інтересам третіх осіб; - шкода, яка заподіюється при крайній необхідності, повинна бути меншою, ніж та, яка попереджена.
Факт того, що ОСОБА_1 діяла в стані крайньої необхідності, повністю доведений дослідженими в суді доказами у справі, що ретельно перевірені та оцінені судом з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності кожен окремо, а саме: показаннями ОСОБА_1 , долученим до матеріалів справи актом про пожежу від 31.12.2025, свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, свідоцтвом про шлюб.
Враховуючи встановлені обставини, суд приймає до уваги доводи про те, що підставою для керування транспортним засобом стала необхідність термінового реагування на повідомлення про пожежу в житловому будинку, що створювало реальну загрозу майну та могло становити небезпеку для життя і здоров`я людей. Судом також враховано, що чоловік ОСОБА_1 , який перебував разом із нею, не має посвідчення водія, а тому можливість залучення іншого водія або використання альтернативного способу пересування в умовах раптовості події була об`єктивно обмеженою. Крім того, встановлено, що вдома без нагляду залишалися малолітні діти, що додатково зумовлювало необхідність оперативного пересування між місцем пожежі та місцем проживання.
Аналізуючи наведені обставини у їх сукупності, суд приходить до висновку, що ситуація мала раптовий та невідкладний характер, а дії ОСОБА_1 були спрямовані на усунення реальної небезпеки, яка за конкретних умов не могла бути усунута іншими засобами.
Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю у разі вчинення дії особою в стані крайньої необхідності.
Виходячи із вищезазначеного, суддя, оцінивши наявні докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, прийшов до висновку що дії ОСОБА_1 вчинені в стані крайньої необхідності, тому провадження по справі підлягає закриттю.
Враховуючи викладене та керуючись ст. 7, ст. 9, ст. 130 ч. 1, ст. 245, ст. 247 ч. 1 п. 4, ст. 251, ст. 252 КУпАП, суддя, 

П О С Т А Н О В И В:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно  ОСОБА_1  за ч.1 ст. 130 КУпАП закрити на підставі п. 4 ч. 1 ст. 247 КУпАП, вчинення дії особою в стані крайньої необхідності.
Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності та потерпілим, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 КУпАП.
Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області.

Суддя	Руслан ОЗАДОВСЬКИЙ