ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.04.2026 року м.Дніпро Справа № 915/486/25
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії 
головуючого судді: Мороза В.Ф. (доповідач), 
суддів:  Дарміна М.О., Чередка А.Є.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" в особі Миколаївської філії Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 07.07.2025 (суддя Євстигнеєва Н.М.)
у справі № 915/486/25 
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" в особі Миколаївської філії Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробничо-комерційне підприємство "Газінвест"
про стягнення 263 504,34 грн
ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" в особі Миколаївської філії Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" звернулось до Господарського суду Миколаївської області із позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробничо-комерційне підприємство "Газінвест" неустойки у розмірі 263 504,34 грн., з яких: 93 501,54 грн. - пеня, 170 002,80 грн. - штраф.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 07.07.2025 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробничо-комерційне підприємство "Газінвест" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" в особі Миколаївської філії Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" пеню у розмірі 85 001,40 грн. (вісімдесят п`ять тисяч одна гривня 40 коп.) та витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 1 020,02 грн. (одна тисяча двадцять гривень 02 коп.). В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з вказаним рішенням Товариством з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" в особі Миколаївської філії Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" подано апеляційну скаргу, згідно якої апелянт просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 07.07.2025 у справі № 915/486/25 в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. 
В обґрунтування поданої апеляційної скарги апелянт зазначає, що Відповідачем поставка товару здійснена 31.07.2024, що підтверджується ТТН № 41 від 31.07.2024 та видатковою накладною № 41 від 30.07.2024. Проте суд зазначив, що з огляду на те, що будь-якої іншої дати, ніж дата складання, видаткова накладна №41 від 30.07.2024 не містить, з урахуванням пункту 3.12 договору, одержання (прийняття) товару покупцем відбулось саме 30.07.2024. У видатковій накладний № 41 зазначена дата її складання - 30.07.2024 є підпис особи в.о. директора Філії та печатка Скаржника, але відсутня дата отримання Товару від Постачальника. В свою чергу, в товарно-транспортній накладній зазначена дата відвантаження Товару – 31.07.2024, що з урахуванням вимог пункту 3.1. та 3.5. Договору спростовує висновок суду І інстанції про отримання товару скаржником саме 30.07.2024 року, адже отримати товар якій не поставлено на склад Покупця не є можливим, а фактична дата його отримання вказана у товарно-транспортній накладній - 31.07.2024. Враховуючи порушення Відповідачем термінів виконання Договору в частині постачання Товару та керуючись змістом пункту 7.3. Договору, розмір пені розрахований Скаржником складає: за період з 20.07.2024 по 30.07.2024 включно, 93 501,54 грн., а штраф 170 002,80 грн. 
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 23.09.2025 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" в особі Миколаївської філії Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 07.07.2025 у справі № 915/486/25 залишено без руху. Скаржнику надано строк 10 днів з дня вручення ухвали усунути недоліки апеляційної скарги, а саме: подати до апеляційного суду докази сплати судового збору у сумі 3 633, 6 грн.
Апелянтом усунено недоліки апеляційної скарги. 
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 20.10.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" в особі Миколаївської філії Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 07.07.2025 у справі № 915/486/25 у порядку письмового провадження, без повідомлення (виклику) учасників справи.
Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що ТОВ «НВКП «Газінвест» поставило весь товар 30.07.2024, що підтверджується видатковою накладною №41 від 30.07.2024. У пункті 3.12. Договору сторонами було встановлено, що одержання (прийняття) товару покупцем підтверджується оформленою у відповідності до вимог законодавства України та підписаною уповноваженим представником покупця видатковою накладною. Належним документом який підтверджує факт передачі товару є видаткова накладна або акт приймання-передачі, а не товарно-транспортна накладна. Скаржник у апеляційній скарзі зазначає про начебто помилкову дату видаткової накладної та про те, що датою отримання товару є не 30.07.2024 (дата оформлення видаткової накладної), а 31.07.2024 (дата товарно-транспортної накладної). В той же час, у товарно-транспортній накладній на яку посилається ТОВ «ГМУ» було помилково зазначено дату « 31.07.2024», що підтверджується наступним. Під час розгляду даної справи судом першої інстанції, Позивач не мав заперечень щодо дати складання видаткової накладної. З моменту оформлення видаткової накладної та по сьогодні скаржник не звертався до ТОВ «НВКП «Газінвест» з листом про виправлення/корегування видаткової накладної.
Відповідно до статті 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.
Апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Апеляційний господарський суд, дослідивши наявні у справі докази, повноту їх дослідження місцевим господарським судом, перевіривши правильність висновків суду першої інстанції, зазначає наступне. 
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено господарським судом 20.06. 2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" в особі Миколаївської філії Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" (покупець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-виробничо-комерційне підприємство "Газінвест" (постачальник, відповідач) укладено договір поставки №25/МФ/100-102/1/1/3-Р-0624.
Згідно умов вказаного Договору постачальник зобов`язується передати у встановлений строк (строки) перетворювачі струму (код згідно з ДК 021:2015:31680000-6) (далі - товар) у власність покупця для використання його у господарській діяльності, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього визначену у відповідності до умов договору суму коштів.
Найменування (асортимент) товару, кількість та вимоги щодо комплектності товару, який підлягає поставці за договором, визначаються специфікацією (додаток №1 до цього договору) (п. 1.2 договору).
Поставка товару, визначеного у специфікації, здійснюється окремими партіями згідно узгодженого сторонами графіку поставок (додаток №2 цього договору) (п.1.3 договору).
Загальна вартість (ціна) товару за цим договором становить: 850 014,00грн (вісімсот п`ятдесят тисяч чотирнадцять гривень 00 копійок), в т.ч. ПДВ 141 669,00грн. Вартість (ціна) кожної окремої одиниці товару визначається у специфікації (п. 2.1 договору).
За умовами пункту 2.3 договору покупець здійснює оплату за кожну партію одержаного товару згідно наданого постачальником рахунка-фактури у безготівковій формі на вказаний у договорі рахунок постачальника протягом 14 (чотирнадцяти) календарних днів з дня одержання відповідної партії товару покупцем.
Поставка товару, визначеного у специфікації, здійснюється окремими партіями (або однією партією) у відповідності до узгодженого графіку поставок (додаток №2 до цього договору) на склад покупця, розташований за адресою: 54003, м. Миколаїв, вул. Погранична, буд. 159 (п. 3.1 договору).
За пунктом 3.3 договору разом з товаром постачальник передає всю документацію на товар (транспортні, товаросупровідні документи, рахунки – фактури, специфікації, сертифікати відповідності, паспорти виробника, інструкції з експлуатації, накладні, сертифікат про походження – у разі, якщо постачальник є імпортером товару, тощо).
Приймання товару здійснюється покупцем за місцем поставки, визначеним в п. 3.1 договору (п. 3.5 договору).
Приймання товару за кількістю, якістю та комплектністю здійснюється покупцем на підставі товаросупровідних документів, видаткової накладної, специфікації, сертифікатів відповідності (п. 3.6 договору).
Відповідно до пункту 3.12 договору одержання (прийняття) товару покупцем підтверджується оформленою у відповідності до вимог законодавства України та підписаною уповноваженим представником покупця видатковою накладною. 
Право власності на товар переходить до покупця з моменту підписання уповноваженим представником покупця видаткової накладної. Ризик випадкового знищення або пошкодження товару до моменту передачі товару покупцю в порядку, встановленому п. 3.12 договору, несе постачальник (п. 3.13 договору).
У випадку порушення своїх зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність визначену цим договором та чинним законодавством. Порушенням зобов`язань є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов даного договору (п. 7.1 договору).
У разі порушення постачальником строку (строків) поставки товару, визначеного в п.1.3 договору, постачальник сплачує на користь покупця пеню у розмірі 1 відсотка вартості непоставленого / невчасно поставленого товару за кожен день прострочення, а за прострочення понад 10 (десять) днів постачальник додатково сплачує штраф на користь покупця у розмірі 20 (двадцять) відсотків від суми непоставленого товару (п. 7.3 договору).
Сплата штрафних санкцій не звільняє сторони від виконання своїх зобов`язань за договором (п. 7.8 договору).
Відповідно до пункту 9.1 договору цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31 грудня 2024 року, а в частині розрахунків та виконання гарантійних зобов`язань – до повного їх виконання.
Зміни та доповнення до договору вважаються чинними, якщо вони укладені у письмовій формі, підписані уповноваженими представниками сторін, скріплені печаткою (за наявності) та оформлені у вигляді додаткових угод до цього договору (п. 10.2 договору).
Сторонами підписано Специфікацію (додаток №1 до договору поставки №25/МФ/100-102/1/1/3-Р-0624 від 20.06.2024) на поставку товару: 
перетворювач катодного захисту високочастотний ПКЗВ-0,6-АР-У1, код згідно з УКТ ЗЕД 8504, у кількості 13шт, вартістю 43 935,00грн без ПДВ; 
перетворювач катодного захисту високочастотний ПКЗВ-1,2-АР-У1, код згідно з УКТ ЗЕД 8504, у кількості 3шт, вартістю 45 730,00грн без ПДВ, на загальну суму 850014,00грн (а.с. 8 на звороті).
Окрім того сторонами підписано Графік поставок (додаток №2 до договору поставки №25/МФ/100-102/1/1/3-Р-0624 від 20.06.2024): 
до 30 червня 2024 року - перетворювач катодного захисту високочастотний ПКЗВ-0,6-АР-У1, у кількості 13шт, на суму 685 386,00грн;
до 30 червня 2024 року - перетворювач катодного захисту високочастотний ПКЗВ-1,2-АР-У1, у кількості 3шт, на суму 164 628,00грн (а.с. 9).
В подальшому Відповідач направив на адресу позивача лист від 24.06.2024, в якому просив продовжити термін поставки обладнання на 15 (п`ятнадцять) робочих днів, до 19 липня 2024 року, у зв`язку з затримкою в підписанні договору, частими відключеннями електроенергії та внести відповідні зміни до графіка поставок додаток 2 до договору. 
28.06.2024 сторонами підписано укладено додаткову угоду №1 до договору поставки №25/МФ/100-102/1/1/3-Р-0624 від 20.06.2024, згідно якої сторони домовилися внести зміни в додаток №2 до договору поставки №25/МФ/100-102/1/1/3-Р-0624 від 20.06.2024 та викласти у наступній редакції:
"Графік поставок: 
до 19 липня 2024 року - перетворювач катодного захисту високочастотний ПКЗВ-0,6-АР-У1, у кількості 13шт, на суму 685 386,00грн;
до 19 липня 2024 року - перетворювач катодного захисту високочастотний ПКЗВ-1,2-АР-У1, у кількості 3шт, на суму 164 628,00грн.".
На виконання умов договору поставки №25/МФ/100-102/1/1/3-Р-0624 від 20.06.2024 ТОВ "Газорозподільні мережі України" поставило відповідачу обумовлений договором товар на загальну суму 850 014,00грн, про що сторонами видаткову накладну №41 від 30.07.2024.
Видаткова накладна містить посилання на договір поставки №25/МФ/100-102/1/1/3-Р-0624 від 20.06.2024, підписи сторін скріплені печаткою підприємств.
Окрім того поставка товару також підтверджується наявною в матеріалах справи товарно-транспортною накладною №41 від 31.07.2024.
Разом з тим, відповідачем порушено строки поставки товару, що стало підставою для нарахування на підставі п.7.3 Договору суми пені в розмірі 93 501,54 грн. та 20% штрафу в сумі 170 002,80 грн. 
Щодо викладених обставин колегія зазначає наступне. 
Однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, за приписами ч. 2 статті 11 Цивільного кодексу України (ЦК України), є договір.
Відповідно до статей 626 - 629 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до приписів ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно зі статтею 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк товари у власність покупця для виконання його підприємницької діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар та сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Згідно частини 1 статті 662 Цивільного кодексу України, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.
Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (частина перша статті 692 Цивільного кодексу України.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).
Статтею 599 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
В додатковій угоді №1 до договору поставки сторони погодили строк поставки до 19.07.2024.
Як вбачається з матеріалів справи товар було поставлено 30.07.2024, що підтверджується підписаною сторонами видатковою накладною від 30.07.2024.
Вказана видаткова накладна підписана сторонами без зауважень та заперечень.
Отже відповідачем було поставлено товар з простроченням. 
Відповідно до положень ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України). 
Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). 
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (п. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (пункт 3 частина 1 стаття 611 Цивільного кодексу України).
Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити на користь кредитора пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Договором може бути визначено менший розмір пені.
Згідно п. 7.3 Договору у разі порушення постачальником строку (строків) поставки товару, визначеного в п.1.3 договору, постачальник сплачує на користь покупця пеню у розмірі 1 відсотка вартості непоставленого/невчасно поставленого товару за кожен день прострочення, а за прострочення понад 10 (десять) днів постачальник додатково сплачує штраф на користь покупця у розмірі 20 (двадцять) відсотків від суми непоставленого товару.
Позивачем на несвоєчасну поставку товару нараховано пеню в розмірі 93 501,54 грн. та 20% штрафу в сумі 170 002,80 грн. 
Господарський суд позовні вимоги задовольнив частково та стягнув з відповідача пеню за період прострочки з 20.07.2024 до 29.07.2024 (10дн) у розмірі 85 001,40грн. В решті позовних вимог відмовив. 
Приймаючи вказане рішення суд зазначив, що товар на загальну суму 850 014,00 грн було поставлено 30.07.2024, що підтверджується видатковою накладною №41 від 30.07.2024, яка підписана в.о. директора філії Лазаренко В.В. та скріплена печаткою. Заперечень з боку позивача щодо дати складання видаткової накладної матеріали справи не містять. З огляду зазначене, врахувавши урахуванням положення пункту 3.12 договору, суд дійшов висновку, що одержання (прийняття) товару покупцем відбулось саме 30.07.2024. При цьому суд зауважив, що день належного виконання зобов`язання не є днем його прострочення, відповідно прострочення поставки товару мало місце з 20.07.2024 до 29.07.2024, тобто 10 днів, що є підставою для відмови в задоволенні вимоги про стягнення штрафу за прострочення понад 10 днів та частково задоволення вимоги про стягнення пені. 
Дослідивши подані сторонами докази, перевіривши висновки господарського суду, колегія вважає такі висновки правильними та обґрунтованими.
Щодо доводів апеляційної скарги колегія зазначає наступне.
Згідно із положеннями статей 1 та 9 Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію; господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.
Вказаний перелік обов`язкових реквізитів документа кореспондується з п. 2.3. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затверджений наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995 року.
В силу підпункту 2.4 пункту 2 Положення документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою. 
Позивачем в матеріали справи надано Видаткову накладну №41 від 30.07.2024, з якої вбачається, що ТОВ "Науково-виробничо-комерційне підприємство "Газінвест" поставило ТОВ "Газорозподільні мережі України" в особі Миколаївської філії ТОВ "Газорозподільні мережі України" перетворювач катодного захисту високочастотний ПКЗВ-0,6-АР-У1, у кількості 13шт, на суму 685 386,00грн та перетворювач катодного захисту високочастотний ПКЗВ-1,2-АР-У1, у кількості 3шт, на суму 164 628,00грн. Загальна сума поставки складає 850 014, 00 грн. 
Відповідно до пункту 3.12 Договору одержання (прийняття) товару покупцем підтверджується оформленою у відповідності до вимог законодавства України та підписаною уповноваженим представником покупця видатковою накладною. 
В пункті 3.13 Договору сторони встановили, що право власності на товар переходить до покупця з моменту підписання уповноваженим представником покупця видаткової накладної. 
Видаткова накладна це первинний документ постачальника, який підтверджує факт передачі товарно-матеріальних цінностей від однієї особи до іншої, від постачальника до покупця. 
Дата складання первинного документа і дата здійснення господарської операції можуть не збігатися. За таких обставин обидві ці дати повинні фігурувати в первинному документі. Зокрема, зміст господарської операції передбачає і дату її здійснення.
При цьому вказана накладна підписана позивачем без зауважень, заперечень, скріплена печаткою підприємства та не містить іншої дати (дати підписання), окрім дати накладної. 
Таким чином господарський суд дійшов правильного висновку, що з урахуванням положень пункту 3.12 договору, одержання (прийняття) товару покупцем відбулось саме 30.07.2024.
Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою. 
Згідно зі статтею 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша). Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно зі статтею 77 вказаного кодексу обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина перша).
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 76 ГПК України).
Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
У розумінні положень наведеної норми на суд покладено обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.
Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).
Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів, що запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
З`ясування відповідних обставин має здійснюватися із застосуванням критеріїв оцінки доказів передбачених статтею 86 Господарського процесуального кодексу України щодо відсутності у жодного доказу заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо, а також вірогідності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності.
У пунктах 1 - 3 частини 1 статті 237 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.
Звертаючись з апеляційною скаргою, апелянт не спростував висновків суду першої інстанції та не довів порушення ним норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права, як необхідної передумови для скасування прийнятого ним рішення.
В силу приписів статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Враховуючи встановлені обставини справи, зазначені положення законодавства, апеляційний господарський суд вбачає підстави, передбачені статтею 276 Господарського процесуального кодексу України, для залишення рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційної скарги - без задоволення.
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на апелянта.

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" в особі Миколаївської філії Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 07.07.2025 у справі № 915/486/25 залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Дніпропетровської області 07.07.2025 у справі № 915/486/25 залишити без змін.
Судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" в особі Миколаївської філії Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України".

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, порядок і строки оскарження визначені ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.Ф.Мороз

Суддя А.Є.Чередко

Суддя М.О.Дармін