ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2026 року 	Луцьк	Справа № 140/13555/25 	

Волинський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Дмитрука В.В.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та стягнення коштів, 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач) звернувся із позовом до військової частини НОМЕР_1 (далі – вч НОМЕР_1 , відповідач) з наступними позовними вимогами:
1) визнати протиправним дії щодо розрахунку грошової компенсації за невикористані дні оплачуваних відпусток (щорічних та додаткових) без врахування виплачених сум грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168, за період служби з червня 2023 року (включно) по травень 2024 року (включно);
2) стягнути суму невиплаченої грошової компенсації за невикористані дні відпусток (щорічних та додаткових) розрахованої виходячи з виплаченої додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168, за період служби з червня 2023 року (включно) по травень 2024 року (включно) в розмірі 137 951, 91 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 09.01.2025 у справі №140/14001/24 адміністративний позов задоволено частково, зокрема: зобов`язано військову частину НОМЕР_1 перерахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію при звільненні за невикористані ним дні оплачуваних відпусток за 2022, 2023, 2024 роки, обчисливши її суму, виходячи із розміру місячного грошового забезпечення, з урахуванням сум додаткової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».
Позивач вказує, що відповідач нарахував грошову компенсацію за невикористану додаткову відпустку виходячи з виплаченої додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 без врахування вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995.
У зв`язку з неправильним розрахунком грошової компенсації за невикористані дні відпусток з урахування додаткової винагороди, позивач повторно звернувся до суду із цим позовом.
Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 14.11.2025 у відкритті провадження в адміністративній справі відмовлено.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25.02.2026 апеляційну скаргу позивача задоволено та скасовано ухвалу від 14.11.2025, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 17.03.2026 відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами в порядку, визначеному статтею 262 КАС України.
18.09.2025 відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. Відповідач зазначив, що відповідно до пункту 6 розділу XXXI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260, розрахунок грошового забезпечення за час надання щорічної основної відпустки з подальшим виключенням зі списків особового складу та грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки здійснюється виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення місячного розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Тому військовою частиною НОМЕР_1 обґрунтовано нараховано позивачу суму невиплаченої грошової компенсації за невикористані дні відпусток (щорічних та додаткових) розрахованої виходячи з виплаченої додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, за період служби з червня 2023 року (включно) по травень 2024 року (включно).
07.10.2025 представником позивача подано до суду відповідь на відзив, в якій зазначає, що відповідач у відзиві здійснив розрахунок, виходячи з того, що додаткова винагорода враховується лише за 30 календарних днів перед звільненням (з 08.05.2024 по 06.06.2024). За його розрахунком, ОСОБА_1 за 12 днів нараховано 11 612,90 грн додаткової винагороди, одноденний розмір становить 387,096 грн, а загальна сума компенсації — 22 451,61 грн. Такий підхід відповідача призводить до абсурдного та несправедливого результату: якщо в останні 30 днів перед звільненням військовослужбовець з об`єктивних причин (лікування, переведення, зміна завдань) не отримував додаткову винагороду або отримував її лише частково, то при звільненні він був би позбавлений справедливої компенсації за весь період служби, протягом якого він фактично отримував таку винагороду. 
07.04.2026 на адресу суду від представника відповідача надійшло заперечення на позовну заяву, в якому він вказує на те, що позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними та необґрунтованими, сформовані на хибному тлумаченні норм національного законодавства.
Розглянувши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 09.01.2025 у справі №140/14001/24 адміністративний позов задоволено частково, зокрема: зобов`язано військову частину НОМЕР_1 перерахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію при звільненні за невикористані ним дні оплачуваних відпусток за 2022, 2023, 2024 роки, обчисливши її суму, виходячи із розміру місячного грошового забезпечення, з урахуванням сум додаткової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».
Військова частина НОМЕР_1 надала відповідь із розрахунком перерахунку грошової компенсації за невикористані дні оплачуваних відпусток з урахуванням додаткової винагороди. 
Не погоджуючись із сумою розрахунку грошової компенсації, позивач звернувся до суду із цим позовом.
При вирішенні спору суд застосовує такі нормативно-правові акти.
Приписами частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини 2 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі Закон № 2011-XII) до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Згідно з частиною 4 статті 9 Закону № 2011-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Відповідно до абзаців 1-3 частини 14 статті 10-1 Закону №2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються з військової служби, за винятком осіб, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, щорічна основна відпустка надається з розрахунку 1/12 частини тривалості відпустки, на яку вони мають право відповідно до пункту 1 цієї статті за кожний повний місяць служби в році звільнення. При цьому, якщо тривалість відпустки таких військовослужбовців становить більш як 10 календарних днів, їм оплачується вартість проїзду до місця проведення відпустки і назад до місця служби або до обраного місця проживання в межах України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, щорічні основні відпустки та додаткові відпустки в рік звільнення надаються на строки, установлені пунктами 1 та 4 цієї статті.
У рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі не використані за час проходження військової служби дні щорічних основної та додаткової відпусток, а також додаткової відпустки військовослужбовцям, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, та додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону України "Про відпустки".
Наказом Міністра оборони України №260 від 07.06.2018 затверджений Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі - Порядок № 260).
Позивач у позовній заяві зазначає, що відповідачем при розрахунку та нарахуванні грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, яка підлягала виплаті у зв`язку зі звільненням позивача з військової служби, протиправно не було застосовано Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995. На думку позивача, саме зазначений Порядок підлягав застосуванню при визначенні розміру грошової компенсації, що, на його переконання, призвело до заниження належних йому виплат.
Разом з тим, суд зазначає, що відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 07.05.2002 8-рп/2002 (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних зі спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми Кодексу законів про працю України, у якому визначені основні трудові права працівників.
Таким чином, застосування норм трудового законодавства у спорах, пов`язаних із проходженням публічної служби, має субсидіарний характер та можливе виключно за умови наявності прогалин у спеціальному правовому регулюванні.
Верховний Суд в постановах від 12.12.2025 у справі № 460/7194/24, від 04.12.2025 у справі № 380/25392/24, від 30.09.2025 у справі № 440/15457/24, від 25.09.2025 у справі № 440/9690/24 та багатьох інших зазначив, що за загальним правилом, пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.
Судом встановлено, що правовідносини, які виникли між сторонами у цій справі, пов`язані з виплатою грошової компенсації за невикористані дні основної та додаткової відпусток у разі звільнення з військової служби. Зазначені правовідносини врегульовані спеціальним законодавством, а саме Законом № 2011-XII та Порядком № 260.
Відповідно до пункту 6 розділу ХХХІ «Виплата грошового забезпечення у разі звільнення з військової служби» Порядку №260, розрахунок грошового забезпечення за час надання щорічної основної відпустки з подальшим виключенням зі списків особового складу та грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки здійснюється виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, крім винагород з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення місячного розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів.
Таким чином, Порядок №260 є спеціальним нормативно-правовим актом, який безпосередньо регулює спірні правовідносини, а отже, виключає можливість застосування Порядку № 100, який прийнятий на виконання норм трудового законодавства.
При цьому, суд зазначає, що Порядок №100 може застосовуватися лише у випадках, коли спеціальним законодавством не врегульовано порядок визначення розміру відповідних виплат або коли спеціальний нормативно-правовий акт прямо передбачає можливість його застосування. Водночас ні Закон №2011-XII, ні Порядок №260 не містять положень, що передбачають можливість застосування Порядку №100, при визначенні розміру грошової компенсації за невикористані дні відпусток військовослужбовцям у разі їх звільнення з військової служби.
Крім того, в рішенні Волинського окружного адміністративного суду від 09.01.2025 у справі № 140/14001/24 суд зазначив, що нарахування та виплата грошової компенсації за невикористані дні відпусток військовослужбовцям у разі їх звільнення з військової служби має здійснюватися відповідно до пункту 6 розділу ХХХІ «Виплата грошового забезпечення у разі звільнення з військової служби» Порядку № 260.
Відповідно до частини 4 статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
За таких обставин доводи позивача щодо необхідності застосування Порядку №100 при визначенні розміру грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки є необґрунтованими, не підтверджуються нормами чинного законодавства, а тому не застосовуються судом при розгляді цієї справи.
Щодо розрахунку грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, суд зазначає наступне.
Як вже зазначалося судом, відповідно до пункту 6 розділу ХХХІ «Виплата грошового забезпечення у разі звільнення з військової служби» Порядку № 260, розрахунок грошового забезпечення за час надання щорічної основної відпустки з подальшим виключенням зі списків особового складу та грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки здійснюється виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, крім винагород з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення місячного розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів.
Разом з тим, суд зазначає, що відповідачем при здійсненні перерахунку фактично враховано лише одноденний розмір додаткової винагороди в сумі, без її множення на кількість невикористаних днів додаткової відпустки, яка, як встановлено судом та не заперечується сторонами, складає 58 календарних днів.
З урахуванням викладеного, суд доходить висновку, що здійснений відповідачем розрахунок грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки не відповідає вимогам Порядку № 260, оскільки додаткова винагорода, передбачена постановою Кабінету Міністрів України №168, не була врахована пропорційно кількості невикористаних днів додаткової відпустки (58 днів), у зв`язку з чим відповідач зобов`язаний здійснити перерахунок грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки.
Щодо вимоги позивача про стягнення грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, то така не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Суд звертає увагу, що рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 09.01.2025 у справі №140/14001/24 вже було зобов`язано військову частину НОМЕР_1 перерахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію при звільненні за невикористані ним дні оплачуваних відпусток за 2022, 2023, 2024 роки, обчисливши її суму, виходячи із розміру місячного грошового забезпечення, з урахуванням сум додаткової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».
Отже, зазначеним судовим рішенням уже визначено належний спосіб захисту порушеного права позивача шляхом зобов`язання відповідача вчинити певні дії, а саме провести відповідний перерахунок та здійснити виплату грошової компенсації. При цьому доказів виплати такої компенсації сторонами не надано.
Водночас позовні вимоги у цій справі у частині стягнення грошової суми фактично спрямовані на повторне вирішення питання, яке вже було предметом судового розгляду та врегульоване судовим рішенням, що набрало законної сили.
Суд зазначає, що у разі невиконання або неповного виконання рішення суду від 09.01.2025 у справі №140/14001/24 позивач не позбавлений права скористатися передбаченими законом механізмами примусового виконання судового рішення у порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження», або звернутися до суду із заявою про встановлення судового контролю за виконанням рішення відповідно до статті 382 КАС України.
У межах спірних правовідносин адміністративним судом не здійснюється розрахунок сум невиплаченої грошової компенсації за невикористані дні відпусток, а перевіряється виключно законність рішення відповідача щодо розрахунку грошової компенсації, за наслідками чого суд може визнати протиправними дії чи бездіяльність, а як наслідок - зобов`язати вчинити певні дії.
Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 2 статті 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.
Отже, суд не може перебирати на себе функції, які відносяться до виключної компетенції відповідача, зокрема, самостійно здійснювати розрахунок грошової компенсації.
За таких обставин, суд доходить висновку, що заявлені позовні вимоги в частині стягнення грошової суми не підлягають задоволенню, оскільки обраний позивачем спосіб захисту не відповідає характеру порушеного права та може призвести до подвійного стягнення однієї й тієї ж виплати, що суперечить засадам адміністративного судочинства та принципу правової визначеності.
Із врахуванням вищевикладеного та наведених норм чинного законодавства України, обираючи належний та ефективний спосіб захисту порушеного права позивача, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог, у спосіб визнання протиправними дій відповідача, щодо розрахунку грошової компенсації ОСОБА_1 за невикористані дні оплачуваних відпусток (щорічних та додаткових) без врахування виплачених сум грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, що здійснений на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 09.01.2025 у справі № 140/14001/24 та зобов`язання відповідача здійснити позивачу перерахунок грошової компенсації за невикористані дні щорічної та додаткової відпусток, що здійснений на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 09.01.2025 у справі №140/14001/24, з урахуванням висновків суду у цій справі.
Частиною 1 статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Згідно із статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду доказів, які спростовували б доводи позивача, а відтак, не довів правомірності своїх дій, а тому заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають задоволенню частково.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, а витрат пов`язаних з розглядом справи не встановлено, питання про розподіл судових витрат у справі судом не вирішується.
Керуючись ст. 2, 77, 78, 94, 139, 241-246, 257-258, 262 КАС України, суд, 

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.
Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо розрахунку грошової компенсації ОСОБА_1 за невикористані дні оплачуваних відпусток (щорічних та додаткових) без врахування виплачених сум грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168, що здійснений на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 09.01.2025 у справі №140/14001/24.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 перерахунок грошової компенсації за невикористані дні щорічної та додаткової відпусток, що здійснений на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 09.01.2025 у справі № 140/14001/24, з урахуванням висновків суду у цій справі.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).
Відповідач: військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ).

Суддя В. В. Дмитрук