ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 646/5038/25      Головуючий І-ї інстанції – Блага І.С,
Провадження № 33/818/214/26      Суддя доповідач – Гєрцик Р.В.
Категорія: ст.124 КУпАП 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
18 лютого 2026 року Харківський апеляційний суд у складі: 
головуючого судді     Гєрцика Р.В.
секретаря судового засідання    Костенко Ю.С.
за участю особи, яка притягається 
до адміністративної відповідальності   ОСОБА_1  
захисника       Прокоп`єва К.Є.
представника потерпілого     Лепетюка Я.О.
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харків апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_2 – адвоката Лепетюка Я.О. на постанову судді Основ`янського районного суду м.Харкова від 25 липня 2025 року у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, щодо ОСОБА_1 ,-

УСТАНОВИВ:
Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини
Відповідно до протоколу серії ЕПР1 №337139 про адміністративне правопорушення 16.05.2025 року о 10:40 год у м.Харкові по Гімназійній набережній, буд.20 ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Volkswagen Polo, д.н.з. НОМЕР_1 , під час перестроювання не надала дорогу транспортному засобу Hyundai Sonata, д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався у попутному напрямку, внаслідок чого сталося зіткнення, в результаті якого транспортні засоби отримали механічні пошкодження та завдано матеріальні збитки.
У протоколі зазначено, що ОСОБА_1 порушила вимоги п.10.3 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ст.124 КУпАП.
Постановою судді Основ`янського районного суду м.Харкова від 25 липня 2025 року провадження у справі щодо ОСОБА_1 закрито на підставі п.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. 
Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
В апеляційній скарзі представник потерпілого ОСОБА_2 – адвокат Лепетюк Я.О. просить постанову судді скасувати та визнати ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. 
В обґрунтування заявлених апеляційних вимог посилається на те, що районним судом були зроблені невірні висновки. Так, матеріали справи містять суперечні пояснення ОСОБА_1 .. Також, суд посилався на наявність дорожнього знаку 5.16 «Напрямок руху по смугах», що виходить за межі обвинувачення, оскільки у схемі ДТП зазначено лише знак 2.1 «Дати дорогу».
Вважає, що водієм ОСОБА_1 були порушені п.10.1, 12.3 ПДР, які мають причинно-наслідковий зв`язок з настанням події ДТП, оскільки вона при перестроюванні повинна була надати перевагу в русі автомобілю, що рухався в попутному напрямку з нею .

Захисник Прокоп`єв К.Є. подав заперечення на апеляційну скаргу в яких посилаючись на законність та обґрунтованість постанови судді просить апеляційну скаргу представника потерпілого залишити без задоволення, а постанову судді без змін.
Мотиви суду
Перевіривши матеріали справи відповідно до вимог ч.7 ст.294 КУпАП, законність і обґрунтованість постанови судді в межах доводів та вимог апеляційної скарги, заслухавши доводи представника потерпілого на підтримання вимог апеляційної скарги, пояснення ОСОБА_1 та її захисника, які заперечували щодо задоволення апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Згідно зі ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Слід також звернути увагу, що відповідно до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.
Відповідно до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Стаття 251 КУпАП встановлює, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до вимог ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ч.1 ст.9 КУпАП адміністративне правопорушення (проступок) - це протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно зі ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, окрім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності. Тобто підставою для притягнення особи до відповідальності за вчинення адміністративного проступку є наявність об`єктивних і суб`єктивних ознак, тобто об`єкта, об`єктивної сторони, суб`єкта та суб`єктивної сторони.
В розумінні ЄСПЛ справи про адміністративні правопорушення є кримінальним провадженням, тому до таких справ за аналогією можливо застосувати принципи кримінального процесу.
А відтак, у справах про адміністративні правопорушення, на які ЄСПЛ поширює кримінально правовий аспект, особа, щодо якої розглядається справа, та потерпілий додатково користуються гарантіями ст.6 Конвенції: право на оскарження судових рішень, право на допомогу перекладача, право на виклик та допит свідків, на розумний строк розгляду справи, негайне і достатнє інформування про характер і причини обвинувачення, право на юридичну допомогу, право на безоплатну допомогу захисника (за браком коштів), ін. Крім того, в таких справах діє презумпція невинуватості.
Поширення стандартів кримінального провадження на справи про адміністративні правопорушення, безсумнівно, зумовлює необхідність дотримання особливих вимог до процедури збирання, подання та оцінки доказів, а також до вмотивованості судових рішень, які у разі визнання особи винною повинні містити відповідні достатні мотиви, які дали змогу спростувати презумпцію невинуватості та призначити пропорційне вчиненому покарання.
У рішенні у справі «Олег Колесник проти України» ЄСПЛ вказав, що вимоги пункту 3 статті 6 Конвенції слід розглядати як конкретні аспекти права на справедливий судовий розгляд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції, і завдання суду полягає у тому, щоб з`ясувати, чи був увесь зазначений процес, включно зі способом, у який здійснювався збір доказів, «справедливим» у значенні пункту 1 статті 6 Конвенції.
За змістом статті 124 КУпАП, порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, тягне за собою накладення штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року.
Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, виражається у порушенні учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна (матеріальний склад).
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, 16.05.2025 о 10:40 у м.Харкові по Гімназійній набережній, буд.20 ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Volkswagen Polo, д.н.з. НОМЕР_1 , під час перестроювання не надала дорогу транспортному засобу Hyundai Sonata, д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався у попутному напрямку, внаслідок чого сталося зіткнення, в результаті якого транспортні засоби отримали механічні пошкодження та завдано матеріальні збитки.
У протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що ОСОБА_1 порушила вимоги п.10.3 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ст.124 КУпАП..
Пунктом 10.3 ПДР передбачено, що у разі перестроювання водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що рухаються в попутному напрямку по тій смузі, на яку він має намір перестроїтися.
За одночасного перестроювання транспортних засобів, що рухаються в одному напрямку, водій, який знаходиться ліворуч, повинен дати дорогу транспортному засобу, що знаходиться праворуч.
Разом з цим, судом першої інстанції досліджено відеозапис з камер спостереження від 16.05.2025 року, відеозапис, який був зроблений ОСОБА_1 після ДТП, та фотографії автомобілів після ДТП та встановленого дорожнього знаку «5.16» по Гімназійній набережній у напрямку перехрестя з круговим рухом.
Як вірно було встановлено судом першої інстанції, при складанні схеми місця ДТП від 28.05.2025 року працівниками поліції не було в повному обсязі відображено розташовані дорожні знаки.
Матеріалами справи підтверджується, що перед перехрестям з круговим рухом розташований дорожній знак 5.16 «Напрямки руху по смугах», який показує кількість смуг на перехресті і дозволені напрямки руху по кожній з них.
Так, відповідно до долучених фотографій, автомобілям які рухаються в лівій смузі, при в`їзді на перехрестя дозволяється продовжувати рух прямо та здійснити з`їзд на першому та другому з`їздах. 
Автомобілям, які рухаються у правій смузі руху при в`їзді на перехрестя з круговим рухом дозволяється з`їжджати лише на другому та третьому з`їздах. 
Положеннями підпункту «ґ» пункту 8.4. Правил дорожнього руху визначено, що інформаційно-вказівні знаки запроваджують або скасовують певний режим руху, а також інформують учасників дорожнього руху про розташування населених пунктів, різних об`єктів, територій, де діють спеціальні правила.
До цієї групи дорожніх знаків відноситься знак 5.16 «Напрямки руху по смугах», який показує кількість смуг на перехресті і дозволені напрямки руху по кожній з них.
За таких обставин, як слушно було встановлено судом першої інстанції, автомобіль під керуванням ОСОБА_2 , який при заїзді на перехрестя рухався у лівій полосі, міг здійснити з`їзд лише на першому та другому з`їздах .
Автомобіль під керуванням ОСОБА_1 при заїзді на перехрестя з круговим рухом міг здійснити з`їзд лише на другому та третьому з`їздах.
Як убачається з відеозапису події ДТП, зафіксованої камерами відеоспостереження, автомобіль під керуванням ОСОБА_2 не здійснив з`їзд ні на першому ні на другому з`їздах та продовжив рух по перехрестю з круговим рухом, діючи у порушення приписів дорожнього знаку «5.16», здійснив виїзд на дорожню розмітку п.п. 1.1, 1.16.1 ПДР, виїзд на яку заборонено . При цьому , автомобіль під керуванням водія ОСОБА_1 рухався у своїй полосі руху без порушень ПДР. 
Апеляційний суд ставиться критично та відхиляє доводи апелянта про наявність в діях ОСОБА_1 порушень ПДР, оскільки такі твердження спростовуються матеріалами справи.
Адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтуються на конституційному принципі: презумпції невинуватості ( ст. 62 Конституції). Тягар доведення складу адміністративного правопорушення покладається на адміністративний орган, разом з тим, особа, яка притягається до відповідальності, звільняється від обов`язку доводити свою непричетність до скоєння правопорушення.
Враховуючи викладене вище, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що протокол та додані до нього докази в своїй сукупності з наведених вище підстав не є належними, допустимим та достатніми для доведення винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Так, стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.
Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Наявність обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.
Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.
Суд вправі обґрунтовувати свої висновки про винуватість лише доказами, що випливають із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення ЄСПЛ, справа "Коробов проти України" № 39598/03 від 21.07.2011), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18 січня 1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v. theUnitedKingdom), п. 161, Series А заява № 25).
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.
Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.
З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.
На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_2 – адвоката Лепетюка Я.О. залишити без задоволення.
Постанову судді Основ`янського районного суду м.Харкова від 25 липня 2025 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Р.В. Гєрцик