УКРАЇНА
 
БРОВАРСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 361/13404/25 
Провадження № 2/361/5245/25 
18.03.2026 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2026 року     м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого судді  Червонописького В.С., 
при секретарі судового засідання  Тихоненко І.В.,
позивача     ОСОБА_1 ,
відповідача   ОСОБА_2 ,
представника відповідача   ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Броварського міськрайонного суду Київської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини, -

ВСТАНОВИВ:
У листопаді 2025 року позивач звернулася до Броварського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до  ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини.
Позовну заяву мотивує тим, що 20 січня 2017 року сторони уклали шлюб, який був зареєстрований у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис №16.
Від шлюбу подружжя має неповнолітню дитину – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом із позивачем. Також із ними проживає повнолітній син позивача від першого шлюбу ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Зазначає, що дуже часто відповідач веде себе агресивно по відношенню до її старшого сина, створюючи із ним конфліктні ситуації із застосуванням фізичної сили.
Спільне життя з відповідачем не склалося, оскільки подружжя не зійшлось поглядами на життя. Спільне господарство не ведеться. Протягом останніх трьох років сторони живуть як сусіди. 
Акцентувала увагу, що вони втратили любов та повагу один до одного, у них різні погляди на сімейне життя і виконання подружніх обов`язків та виховання дитини, але проживають разом, оскільки мають у спільній власності квартиру. Переломний момент настав після того, як вона дізналася про зраду відповідача, яка триває і по цей час. До того ж він вчиняє вдома психологічне та фізичне насильство, яке відбувається на очах у дітей.
У травні 2025 року у відповідача був тимчасовий припис про обмеження у спілкуванні на 10 днів, що підтверджується відповідним документом.
Звертала увагу суду, що відповідач не підтримує їх ні морально, ні фінансово, не бере участь у навчальному процесі Назара. Не виконує з ним домашнє завдання, не приймає участь у спортивному житті дитини, оскільки син займається футболом у одному із футбольних клубів міста. Всі питання житлового і фінансового забезпечення дитини вона вирішує самостійно з 2023 року.
У зв`язку з вищевикладеним була змушена звернутись до суду з позовом.
Просила стягувати з ОСОБА_2 на її користь аліменти на сина – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно, до досягнення нею повноліття у розмірі мінімального прожиткового мінімуму на дитину, встановленим законодавством України.
Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 18.12.2025 року відкрито позовне провадження у цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) сторін.
16.02.2026 року через канцелярію суду представник відповідача – адвокат Коваленко М.В. подала відзив на позовну заяву, із зазначенням в прохальній частині відзиву про перехід розгляду справи №361/13404/25 зі спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін до спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін, відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України. 
Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 лютого 2026 року здійснено перехід з розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін в розгляд справи в порядку спрощеного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Призначено судове засідання на 18 березня 2026 року об 11 год. 00 хв.
16 лютого 2026 року представник відповідача – адвокат Коваленко М.В. подала через канцелярію суду відзив на позовну заяву, в якому зазначала, що ОСОБА_1 звернулася із позовними вимогами щодо стягнення із ОСОБА_2 на її користь аліментів на утримання їхньої спільної неповнолітньої дитини – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, у розмірі мінімального прожиткового мінімуму на дитину, встановленим законодавством України. В обґрунтування вищевикладених позовних вимог позивач посилається на те, що спільна сторін дитина – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом із позивачем за адресою: АДРЕСА_1 та повністю перебуває на її утримані. При цьому, позивач зазначає, що відповідач також проживає у вказаній квартирі, проте не підтримує ні морально, ні фінансово сім`ю, не приймає участь у навчальному процесі Назара. Проте, такі обставини не відповідають дійсності з огляду на наступне. Так, дійсно, рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 06 червня 2024 року розірвано шлюб між сторонами у даній справі (справа №361/2108/24). Після розірвання шлюбу, відповідач так і залишився проживати разом із позивачем та спільною дитиною за адресою:   АДРЕСА_1 . Квартира за вказаною адресою належить позивачу та відповідачу на праві спільної часткової власності, що підтверджую відповідними витягами із реєстру прав на нерухоме майно. Також, у вказаній квартирі зареєстроване місце проживання сторін та їх спільної дитини – ОСОБА_4 . Проте, ані до розірвання шлюбу, ані після розірвання шлюбу відповідач жодного разу не ухилявся щодо виконання своїх батьківських обов`язків відносно свого сина ОСОБА_6 . Відповідач постійно надає кошти позивачу на всі необхідні потреби сина. Також, відповідач надає кошти на оплату заняття сина футболом, купує необхідне взуття та одяг для його тренування. Сторони живуть разом і відповідач постійно купує синові все те, що він попросить як із одягу, так із продуктів харчування. У відповідача із сином дуже приязні та люблячі стосунки. Відповідач любить свого сина, як і син любить та поважає відповідача. Зі школи ОСОБА_6 забирає його бабуся – мати відповідача. Після школи ОСОБА_6 щодня перебуває у бабусі, яка живе поруч. Бабуся купує онукові солодощі, після школи годує обідом та вечерею. Трапляється так, що бабуся приготовану їжу дає внукові з собою додому. Кошти на продукти для приготування їжі також дає відповідач. Також, активну участь у вихованні приймає й сестра відповідача – тітка ОСОБА_6 . Купуючи речі для своєї дитини, сестра часто може придбати такі речі і для ОСОБА_6 . Відповідач та його сім`я дуже любляче та з турботою відносяться до ОСОБА_6 , який постійно оточений увагою, турботою, повагою та любов`ю. Для відповідача дуже дивним стало те, що позивач подала на аліменти. Хоча, відповідач вважає такі дії позивача безглуздими, адже у останньої до цього часу є якісь не зрозумілі та безпідставні обвинувачення у бік відповідача, зазвичай це стосується якихось зрад. Проте, у даному випадку дуже прикро, що із-за своїх таких емоцій, позивач намагається маніпулювати дитиною, налаштувати дитину проти батька та посварити їх між собою. При цьому, відповідач дуже любить свого сина і через це й надалі проживає із дитиною, не дивлячись на те, що позивач постійно вчиняє якісь сварки та висуває претензії. Після розірвання шлюбу сторони неодноразово намагалися примиритися. Часом сторони жили дружно і без сварок, а потім позивач вигадує щось і вчиняє сварки. Не можуть бути взяті до уваги судом ті мотиви позивача, що вона самостійно забезпечує спільного із відповідачем сина. Адже позивач тривалий час не була працевлаштована, або ж таке працевлаштування не було тривале. Тому позивач не мала власних коштів для того, щоб утримувати сина. 
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 свій позов підтримала в повному обсязі. Просила суд його задовольнити. Суду пояснила, що з відповідачем проживає разом. Оплату за комунальні послуги вносить вона та її старший син від попереднього шлюбу. Зазначила, що останніх шість місяців працює офіційно, а до цього працювала неофіційно.
Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні просив суд в позові ОСОБА_1 відмовити, у зв`язку з необґрунтованим позовом і невірним викладенням всіх обставин справи. Вказував, що повністю забезпечує дитину, мама відповідача – бабуся дитини годує внука після школи та ввечері. Відповідач ОСОБА_2 дає своїй мамі кошти і вона їх витрачає на внука. Він купляє речі і забезпечує необхідним сина. Щодо оплати комунальних послуг суду пояснив, що раніше він оплачував комуналку, однак зараз до позивача немає довіри, вони нормально не спілкуються. Жодного разу колишня дружина не зверталась з пропозицією розділити вказані витрати, жодного разу за останній період не показала квитанцію не надала розрахунок. Підтвердив, що у них погані особисті стосунки, разом з тим він постійно приймає участь як у вихованні дитини так і витратах на його утримання. Зазначив, що не веде і не збирає квитанції про витрати на сина, про що вже жалкує.
Представник відповідача – адвокат Коваленко М.В. просила суд відмовити позивачу в задоволенні позову, з підстав невідповідності обставин, викладених в позовній заяві дійсності. Підтримувала доводи, викладені в відзиві на позовну заяву в повному обсязі. Наголошувала, що позивач ОСОБА_1 вводить суд в оману. Дитину утримує саме батько – ОСОБА_2 , оскільки позивач тривалий час не була працевлаштована, або ж таке працевлаштування не було тривалим. Звертала увагу суду, що на даний час дитина проживає як із позивачем, так і з відповідачем, який повноцінно приймає участь у вихованні та забезпеченні дитини. Наголошувала, що у випадку задоволення позовних вимог позивача, таке судове рішення суперечитиме інтересам дитини, адже аліменти є власністю дитини й право на їх отримання має той з батьків, з ким проживає дитина.
Заслухавши пояснення учасників процесу, повно та об`єктивно дослідивши і оцінивши всі докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.
Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який заочним рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 06.06.2024 року розірвано.
Судом встановлено, що сторони мають неповнолітнього сина – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Броварським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, про що свідчить актовий запис за № 210, серія НОМЕР_1 від 21 лютого 2017 року.
Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
У відповідності до ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина
Згідно із ч. 2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Відповідно до вимог ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Суд також враховує ту обставину, що відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, обов`язок по утриманню дитини є рівною мірою як для батька так і для матері і, відповідно до цієї норми, на позивачці також лежить обов`язок по утриманню дитини.
Розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. Розмір стягуваних аліментів повинен служити задоволенню актуальних життєвих потреб, відповідати життєвому стандарту в місці проживання, а не призводити до збагачення та бути джерелом інших нецільових витрат.
Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За правилами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання дитини. У своїй позовній заяві позивач обґрунтовувала свої вимоги тим, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо утримання дитини. Проте жодних письмових доказів, які б вказували, що вона одноосібно сплачує на утримання дитини не надала.
Разом з тим, під час розгляду справи судом було встановлено, що дитина, на утримання якої позивач вимагає стягнення аліментів, фактично перебуває на утриманні не тільки матері, але і свого батька – ОСОБА_2 . Сторони проживають в одній квартирі разом. Відповідач постійно купує синові все те, що він попросить як із одягу, так із продуктів харчування. Приймає участь в вихованні сина.
Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку, що правові підстави для задоволення позову про стягнення аліментів відсутні.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з позивача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 1211, 20 грн, оскільки в задоволенні позову про стягнення аліментів на утримання дитини позивачу відмовлено.
Керуючись статтями 180, 181, 182, 183 Сімейного кодексу України, статтями 4, 12, 13, 81, 141, 247, 263-265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини – відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.
Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про сторін:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя        В.Червонописький