Справа № 173/1702/24
Провадження №2/173/36/2026 
Р І Ш Е Н Н Я 
іменем України
08 квітня 2026 року  м. Верхньодніпровськ
Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області в складі
головуючого судді       Кожевник О.А.
за участю секретаря судового засідання Демяненко С.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: комунальне підприємство «Верхньодніпровське бюро технічної інвентаризації» про виділенні в натурі в окремий об`єкт та визнання права власності на будинок садибного типу з господарськими будівлями і спорудами,
ВСТАНОВИВ:
28.05.2024 до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: комунальне підприємство «Верхньодніпровське бюро технічної інвентаризації» про виділенні в натурі в окремий об`єкт та визнання права власності на будинок садибного типу з господарськими будівлями і спорудами.
Позивач просить припинити право спільної власності та виділити в натурі в окремий об`єкт нерухомості та визнати право власності на житловий будинок садибного типу, розташований за адресою  АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позовних вимог посилається на таке: 04 листопада 2009 року позивач отримав 8/25 частини будинку по договору довічного утримання, який розташований по АДРЕСА_2 . Інші співвласники ОСОБА_2 , ОСОБА_3 володіють 17/25 частини житлового будинку садибного типу за рішення Верхньодніпровського районного суду справа № 268-1975 року. Один із співвласників будинку, що мала у власності 17/25 частини будинку, ОСОБА_6 померла.
Загальна площа земельною ділянки де розташована 8/25 частина житлового будинку садибного типу - 5054 кв.м., яку позивач бажає оформити у приватну власність, проте інші співвласники не бажають вести діалог.
За доводами позивача частки майна є фактично окремими об`єктами, якими співвласники самостійно користуються та володіють, спільних приміщень з іншими співвласника позивач не має.
Згідно з висновком щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна, виданого 13 грудня 2023 року ТОВ «Верхньодніпровське БТІ», за технічними показниками є відокремленим об`єктом, має окремий вихід та може бути виділена в натурі. Запропоновано присвоїти самостійну адресу АДРЕСА_1 .
Невизначеність в житловому будинку в цілому не дає можливості вільно розпоряджатись даним майном, що й стало підставою звернення до суду.
Відповідно до автоматизованого розподілу справ справа надійшла в провадження судді Петрюк Т.М.
Ухвалою судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області Петрюк Т.М. від 19.06.2024 прийнято заяву та відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження з викликом сторін у підготовче засідання.
Ухвалою судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області Петрюк Т.М. від 14.04.2024 закрито підготовче судове засідання по справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: комунальне підприємство «Верхньодніпровське бюро технічної інвентаризації» про виділенні в натурі в окремий об`єкт та визнання права власності на будинок садибного типу з господарськими будівлями і спорудами та справу призначено до судового розгляду.
Розпорядженням заступника керівника апарату суду № 393 від 16.06.2025 на підставі рішення ВРП від 05.06.2025 "Про звільнення судді ОСОБА_7 у відставку" призначено повторний автоматизований розподіл вказаної судової справи.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.07.2025 справу розподілено судді Кожевник О.А.
Ухвалою судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області Кожевник О.А. від 17.07.2025 року справу прийнято до свого провадження зі стадії судового розгляду.
Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 05.01.2026 р. прийнято уточнену позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: КП "Верхньодніпровське БТІ" про виділення внатурі в окремий об`єкт та визнання права власності на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами у новій редакції.
Сторони в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, будь яких заперечень по суті спору не подали. Від позивача, надійшла заява про розгляд справи без його участі. Відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_4 також подали до суду заяви, в яких просили розгляд справи проводити без їх участі, проти задоволення позовних вимог не заперечували.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксація судового засідання технічними засобами не проводилась.
Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.
Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. 
Згідно з ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів
Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України “Про судоустрій і статус суддів” є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. 
За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. 
Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором
При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. 
Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. 
Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, дійшов таких висновків.
Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.
Позивач є власником 8/25 частини житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі договору довічного утримання, що підтверджується копіями договору довічного утримання, Витягом про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження.
Згідно з технічним паспортом на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , об`єкти розміщені на території: житловий будинок, прибудова, сарай, літня кухня, погріб, літній душ, вбиральня, паркан, ворота, хвіртка, паркан, колодязь, зливна яма.
Зі схеми розташування будівель та споруд видно розташування земельних ділянок співвласників та окрему частку, що належить ОСОБА_1 .
Згідно з висновком щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна, виготовленого 18.12.2023 ТОВ «Верхньодніпровське БТІ», склад новоутворених об`єктів нерухомого майна: 
1) АДРЕСА_3 ( ОСОБА_2 та ОСОБА_8 ), 
2) АДРЕСА_1 ( ОСОБА_1 . За технічними показниками об`єкт може бути поділено.
Відповідно до копії довідки № 97 від 30.10.2023 земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 не приватизована.
У статті 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.
Аналіз положень статті 365 ЦК України дає підстави для висновку, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено за наявності будь-якої з передбачених пунктами 1-3 частини першої цієї статті підстав, які є самостійними, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.
При вирішенні позову, пред`явленого на підставі статті 365 ЦК України, визначальним для прийняття судом рішення є встановлення обставини про те, що припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників не завдасть шкоди особі, право власності на частку якої припиняється, а визначення істотності шкоди, яка може бути завдана співвласнику, право якого припиняється, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та технічних характеристик об`єкта, який є спільним майном.
Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року в справі № 908/1754/17 (провадження № 12-180гс18), у постанові Верховного Суду від 14 квітня 2021 року в справі № 344/120/16-ц (провадження № 61-22129св19) та у постановах Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі № 6-81цс11, від 02 липня 2014 року в справі № 6-68цс14, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-1943цс16.
Відповідно до положень статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із зазначенням частки кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно із ч. 1, 3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою; кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Частиною першою статті 364ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 лютого 2022 року у справі № 495/6053/19 (провадження № 61-1694св21) вказано, що «кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дрібному виразі. Статтею 358 ЦК України визначено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен зі співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Отже, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації».
За приписами статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 травня 2021 року у справі № 501/2148/17 (провадження N 61-22087св19) зроблено висновок, що "відповідно до статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.
Із вимоги позивача вбачається, що будинок за адресою: АДРЕСА_2 належить 3 співвласникам. Частка 8/25 належить ОСОБА_1 , а частка 17/25 належить ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та належали ОСОБА_6 , що підтверджується Актом конкретного користування, долученим до матеріалів справи.
Із матеріалів спадкової справи № 40, вбачається, що спадкоємцями після смерті ОСОБА_9 є ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які подали заяви про прийняття спадщини, проте свідоцтво про право власності на спадкове майно станом на час розгляду справи не отримали.
Відповідно до ч. 3 ст. 364 ЦК України у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що виділення в натурі частки позивачу не є порушенням прав інших співвласників, оскільки здійснюється в межах належної йому частки у праві спільної часткової власності. Такий спосіб реалізації права власності відповідає вимогам законодавства, містить умову дотримання принципу пропорційності часток, технічну можливість виділу та відсутність зменшення обсягу прав інших співвласників. При цьому права решти співвласників на їхні частки у спільному майні залишаються незмінними, а сам виділ не впливає на обсяг їх правомочностей щодо володіння, користування та розпорядження належним їм майном.
За таких обставин суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.
Відповідно до статті 141 ЦПК України суд дійшов висновку про покладення витрат зі сплати судового збору на позивача, оскільки відсутні підстави вважати, що права позивача порушені відповідачами.
Керуючись ст. 12, 13, 81, 89, 259, 263, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ
Позовні вимоги  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: комунальне підприємство «Верхньодніпровське бюро технічної інвентаризації» про виділенні в натурі в окремий об`єкт та визнання права власності на будинок садибного типу з господарськими будівлями і спорудами – задовольнити у повному обсязі.
Виділити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий 12 березня 2003 року, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) на праві приватної власності в натурі частку із майна, а саме 8/25 частки житлового будинку садибного типу загальною площею - 34,1 кв.м. житлова площа - 14,4 кв.м., з відповідними будівлями та спорудами (кухня 2-3 площею 8,5 кв.м.; жила 2-4 площею 14,4 кв.м.) прибудова а2 площею - 11,2 кв.м. (коридор 2-1 площею 6,8 кв.м.; кладова 2-2 площею 4,4 кв.м.), сарай літ. Б1, літня кухня Д1, літній душ Л1, вбиральня Т1, погріб п/д 1, паркан № 1, ворота № 2, хвіртка № 3, паркан № 10 , колодязь № 12, зливна яма № 13 на земельній ділянці розміром 5054 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_2 .
Припинити право спільної часткової власності на 8/25 частини житлового будинку з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_2 , що зареєстроване за ОСОБА_1 .
Витрати по сплаті судового збору покласти на позивача  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ).
Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У випадку подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного тексту рішення.
Суддя         О.А. Кожевник