Справа №705/6133/25
2/705/947/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2026 року м.Умань

Уманський міськрайонний суд Черкаської області в складі судді Піньковського Романа Володимировича, розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, 
У С Т А Н О В И В:
Представник позивача ОСОБА_3 звернулась до суду з позовною заявою ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, в якій зазначила про те, що 13.02.1999 сторони зареєстрували шлюб. Від шлюбу подружжя має сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Підставою для розірвання шлюбу стало те, що сторони з 12.03.2025 не проживають як подружжя. Причиною припинення шлюбних відносин позивачка називає агресію як моральну, так і фізичну зі сторони відповідача, через що вона виїхала з дитиною за кордон. 
Відновлення шлюбних стосунків та подальше сумісне життя між позивачкою та відповідачем, на її переконання, неможливе через несумісність характерів та діаметрально різні погляди на життя, різні цілі, плани та задачі, втрату довіри і поваги. За час роздільного проживання з чоловіком позивачка впевнилася, що не допускає відновлення сімейних стосунків з ним. 
На даний час позивачку з чоловіком нічого не пов`язує, окрім спільної дитини. За таких умов продовження перебування сторін в зареєстрованому шлюбі шкодить їх інтересам, оскільки шлюб носить виключно формальний характер. Плани на подальше спільне життя у сторін відсутні. 
Отже, подружжя тривалий час не проживає як чоловік та дружина. Взаєморозуміння, спільне бачення розвитку сім`ї між сторонами відсутні, що робить неможливим нормальне спілкування, а тим паче створення здорової атмосфери в родині. Сторони не підтримують сімейно-шлюбні стосунки, ведуть окреме господарство, мають окремі бюджети, не мають спільних зобов`язань, планів та задач. Спілкування між сторонами ускладнене.
Відповідач ОСОБА_2 живе своїм особистим життям та своєю поведінкою не демонструє дійсних намірів щодо збереження шлюбу та налагодження стосунків у ньому. Хоча відповідач і говорить, що хоче зберегти шлюб, позивачка цього не бажає через негативний досвід проживання з ним. 
Позивач вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе та суперечить інтересам сторін.
Просить суд, шлюб, зареєстрований 13.02.1999 між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Уманської міської ради Черкаської області, запис в книзі реєстрації актів про одруження за № 47, - розірвати.
Відповідач подав на адресу суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого позов не визнав, проти задоволення заперечував, оскільки вважає, що вказані позивачем причини для розірвання шлюбу є незначними, позов передчасний та не відповідає інтересам дитини. Просив надати термін на примирення.
Представником позивача подано відповідь на відзив, в якому позивачка категорично заперечує проти надання строку на примирення, оскільки збереження шлюбу, на її переконання, є недоцільним та неможливим. Ні пробачати відповідача, ні жити з ним позивачка не має наміру, адже збереження даного шлюбу суперечить її інтересам.
Ухвалою суду від 02.01.2026 в порядку ч. 1 ст. 111 СК України провадження по цивільній справі зупинено та надано сторонам строк для примирення – 2 місяці.
Станом на час розгляду справи сторони не примирилися, від представника позивача надійшла заява, згідно якої позивач наполягає на розірванні шлюбу.
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення, виходячи з наступних підстав.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до приписів ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Судом достовірно встановлено, що згідно свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 , виданого 13 лютого 1999 року відділом реєстрації актів громадського стану виконкому Уманської міської ради Черкаської області – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрували шлюб 13 лютого 1999 року в відділі реєстрації актів громадського стану виконкому Уманської міської ради Черкаської області, актовий запис № 47. Після реєстрації шлюбу прізвище чоловіка – ОСОБА_6 , дружини – ОСОБА_6 . 
У позивача та відповідача є син – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьками якого відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 є: батько – ОСОБА_2 , мати – ОСОБА_1 .
На цей час сторони у справі не проживають однією сім`єю та не ведуть спільного господарства. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, оскільки останній не бажає зберегти шлюб та на примирення не згодний, на розірванні шлюбу наполягає та просить строк на примирення не надавати. 
Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України.
Відповідно до положень ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.
Статтею 56 Сімейного кодексу України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Відповідно до п. 10 Постанови пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.
Суд виходить з того, що вжиття заходів щодо примирення подружжя не дало позитивного результату, оскільки подальше спільне життя подружжя неможливе та є таким, що суперечить інтересам позивача, який на розірванні шлюбу наполягає. 
Отже, враховуючи, що відповідачем не надано до суду жодного доказу на підтвердження наміру зберегти сім`ю та відновити шлюбні стосунки з позивачем, а також не вбачається наміру вчинення останнім дій, направлених на примирення, враховуючи категоричність позивача щодо неможливості примирення, суд дійшов висновку, що сім`я фактично розпалась та зберегти її неможливо, оскільки збереження сім`ї призведе до порушення інтересів позивача, тому є наявні підстави для розірвання шлюбу. 
Таким чином, враховуючи обставини, які склалися між сторонами у вказаному випадку, на думку суду, позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1211 гривень 20 копійок.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 24, 105, 110, 112 СК України, ст. ст. 12, 13, 81, 82, 89, 141, 263-265, 274-279, 354 ЦПК України, суд – 
В И Р І Ш И В:
Позов задовольнити.
Розірвати шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрований 13 лютого 1999 року в відділі реєстрації актів громадського стану виконкому Уманської міської ради Черкаської області, актовий запис № 47. 
Шлюб вважати розірваним з моменту набрання рішенням суду законної сили.
Стягнути з ОСОБА_2 , рнокпп НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_4 ) сплачений судовий збір у сумі 1211 гривень 20 копійок. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. 
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду – якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Р. В. Піньковський