номер провадження справи 3/25/26

ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.04.2026 Справа №908/411/26
м. Запоріжжя, Запорізька область
Господарський суд Запорізької області у складі судді Педорича С.І., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження справу
за позовом: Концерну «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» (вул. Героїв полку «Азов», 137, м. Запоріжжя, 69091; ідентифікаційний код юридичної особи 32121458)
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «АТ-КОМП» (вул. Республіканська, будинок 53, квартира 56, місто Запоріжжя, 69067; ідентифікаційний код юридичної особи 30321553)
про стягнення коштів,

без повідомлення (виклику) представників сторін

РУХ СПРАВИ.
19.02.2026 до Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Концерну «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» (скорочене найменування – концерн «МТМ») до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «АТ-КОМП» (скорочене найменування – ТОВ «АТ-КОМП») про стягнення заборгованості за теплову енергію в гарячій воді за період листопад 2017 року, січень 2018-квітень 2018 року в розмірі 7023,71 грн.
Одночасно позивачем заявлено клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.
Ухвалою суду від 24.02.2026 позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків терміном десять днів з дня отримання вказаної ухвали про залишення позовної заяви без руху шляхом подання до суду доказів сплати судового збору в розмірі 2662,40 грн.
25.02.2026 від Концерну «МТМ» надійшла заява про усунення недоліків. До заяви додано докази сплати судового збору в загальному розмірі 4844,80 грн. Судовий збір зараховано до спеціального фонду Державного бюджету України.
Ухвалою суду від 02.03.2026 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №908/411/26 та присвоєно справі номер провадження 3/25/26. Постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Учасникам справи надана можливість реалізувати свої процесуальні права та обов`язки.
Відповідно до ч. 2-4 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України (далі – ГПК України) суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою.
Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.
Ухвала господарського суду про дату, час та місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії повинна бути вручена завчасно, з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу, але не менше ніж п`ять днів, для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи чи вчинення відповідної процесуальної дії.
Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи (ч. 7 ст. 120 ГПК України).
Згідно із п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Згідно даних з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань адресою місцезнаходження відповідача є вул. Республіканська, будинок 53, квартира 56, місто Запоріжжя, 69067.
Відповідач про зміну адреси місцезнаходження не повідомляв.
Відповідно до трекінгу поштового відправлення на офіційному сайті УКРПОШТА ухвала суду про відкриття провадження у справі від 02.03.2026 повернута на адресу суду 19.03.2026 у зв`язку із закінчення терміну зберігання.
Отже, виходячи з вищезазначених приписів статті 242 ГПК України, відповідач вважається повідомленою належним чином про розгляд справи.
Відповідач відзиву на позовну заяву не надав.
Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження №11-268заі18), постановах Верховного Суду від 18.03.2021 у справі №911/3142/19, від 27.11.2019 у справі №913/879/17, від 21.05.2020 у справі №10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі №24/260-23/52-б).
Також, суд зазначає, що за змістом статей 2, 4 Закону України «Про доступ до судових рішень» вбачається, що кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі. Для реалізації права доступу до судових рішень, внесених до Реєстру, користувачу надаються можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування судових рішень або їхніх частин.
З урахуванням наведеного, відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з ухвалами Господарського суду Запорізької області по даній справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень.
Відповідно до ст. 42 ГПК України учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.
Також судом враховано, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Перебіг строків судового розгляду у цивільних справах починається з часу надходження позовної заяви до суду, а закінчується ухваленням остаточного рішення у справі, якщо воно не на користь особи (справа «Скопелліті проти Італії» від 23.11.1993), або виконанням рішення, ухваленого на користь особи (справа «Папахелас проти Греції» від 25.03.1999).
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду неефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (параграфи 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).
Роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 у справі «Красношапка проти України», від 02.12.2010 «Шульга проти України», від 21.10.2010 «Білий проти України»).
Отже, суд дійшов висновку, що матеріали справи містять достатньо документів, необхідних для вирішення спору по суті та прийняття обґрунтованого рішення, оскільки у відповідача було достатньо часу для подання як відзиву на позову заяву, так і доказів погашення спірної заборгованості, у разі їх наявності, чого відповідачем зроблено не було, будь-яких заперечень чи відомостей щодо викладених у позовній заяві обставин відповідачем суду також не повідомлено.
Ураховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 ГПК України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.
Відповідно до ч. ч. 5, 7 ст. 252 ГПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.
Згідно з ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 240 ГПК України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ ПОЗИВАЧА.
Концерн «Міські теплові мережі» (позивач) звернувся до господарського суду з позовом до ТОВ «АТ-КОМП» (відповідач) про стягнення заборгованості за теплову енергію в гарячій воді за договором №102064 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді від 01.12.2015 за період листопад 2017 року, січень 2018-квітень 2018 року в розмірі 7023,71 грн.
Позов обґрунтовано тим, що ТОВ «АТ-КОМП» є орендарем приміщення – квартири №77 загальною площею 58,36 кв.м в будівлі, яка розташована за адресою: м. Запоріжжя, просп. Металургів, 1.
Між концерном «МТМ» та ТОВ «АТ-КОМП» було укладено договір №102064 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді від 01.12.2015, за яким за період листопад 2017 року, січень 2018-квітень 2018 року позивачем поставлено відповідачеві теплову енергію на суму 7023,71 грн.
У свою чергу, в порушення умов договору відповідач спожиту теплову енергію не оплатив, що стало підставою звернення позивача до суду за захистом своїх прав.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ЗАПЕРЕЧЕНЬ ВІДПОВІДАЧА.
Відповідач відзив на позов не надав.
Згідно ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Суд вважає, що відповідач не скористався своїм правом на надання відзиву на позовну заяву та вважає можливим розглянути справу за наявними у ній матеріалами.

ПЕРЕЛІК ОБСТАВИН, ЯКІ Є ПРЕДМЕТОМ ДОКАЗУВАННЯ У СПРАВІ.
Предметом цього судового розгляду є вимоги позивача про стягнення суми вартості поставленої теплової енергії в розмірі 7023,71 грн.
Предметом доказування, відповідно до частини 2 статті 76 ГПК України, є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Для правильного вирішення цього спору необхідно встановити, які саме правовідносини склались між сторонами, які взаємні права та обов`язки виникли між сторонами (чи був укладений договір на постачання теплової енергії, чи була поставлена теплова енергія (гаряча вода), на яку суму; в які строки і якому розмірі поставлена теплова енергія мала бути оплачена), чи мало місце порушення будь-яких зобов`язань (чи була оплачена відповідачем теплова енергія), які саме зобов`язання порушені боржником, яке право чи інтерес кредитора порушено, які наслідки порушення зобов`язань боржником.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.
На виконання умов п. 3.10. договору оренди від 02.01.2013, укладеного між ТОВ «ЗЕНІТ 3» (орендодавець) та ТОВ «АТ-КОМП» (орендар) щодо квартири №77 загальною площею 58,36 кв.м по вул. Металургів, 1 у місті Запоріжжя, 01.12.2015 між ТОВ «АТ-КОМП» (Споживач) та Концерном «МТМ» (Теплопостачальна організація) укладено договір №102064 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді (надалі – Договір), за умовами якого Теплопостачальна організація бере на себе зобов`язання відпустити теплову енергію в гарячій воді для опалення (за державним класифікатором продукції та послуг ДК 016:2010 код 35.30.1 – пара та гаряча вода; постачання пари, гарячої води) Споживачу, а Споживач зобов`язується прийняти та оплатити її вартість за діючими тарифами (цінами) в терміни та порядку, встановленими умовами цього Договору та додатками до Договору, що є невід`ємними частинами.
Строк дії договору оренди встановлено до 01.01.2016 включно (п. 8.1 договору оренди від 02.01.2013).
Відповідно до п. 8.8. договору оренди від 02.01.2013 у разі припинення або розірвання цього Договору Майно протягом трьох робочих днів повертається Орендарем Орендодавцю. Майно вважається поверненим Орендодавцю з моменту підписання Сторонами акта приймання-передавання. Обов`язок щодо складання акта приймання-передавання про повернення Майна покладається на Орендаря (п.8.9).
Доказів того, що передане за договором оренди від 02.01.2013 приміщення поверталось орендодавцю в період з 02.01.2016 до 30.04.2018 матеріали справи не містять.
За умовами п. 2.1 Договору теплова енергія відпускається Споживачу в Гкал згідно з Додатком 1 до цього договору в гарячій воді на такі потреби: опалення та вентиляцію – на протязі опалювального періоду;
кондиціювання – по замовленню Споживача;
інші технологічні потреби – по замовленню Споживача.
Згідно із додатком 1 до Договору «Обсяги та порядок постачання теплової енергії Споживачу» Теплопостачальна організація відпускає споживачу в поточному році на об`єкти Споживача теплову енергію в гарячій воді для опалення на об`єкти Споживача, які розташовані за адресою: м. Запоріжжя, пр. Металургів, 1, кв. 77.
Відповідно до умов 5.1 Договору облік споживання теплової енергії на потреби опалення проводиться за приладами комерційного обліку або розрахунковим способом.
Розрахунковим періодом між сторонами є календарний місяць (п. 6.2. Договору).
Підставою для розрахунків Споживач з Теплопостачальною організацією є рахунок та акт приймання-передачі (п.6.3 Договору).
Згідно з п. 6.7. Договору Споживач з 10 по 12 число місяця, наступного за розрахунковим, повинен отримати від Теплопостачальної організації за адресою: вул. Щаслива, буд. 2а, документи за розрахунковий період: рахунок, акт приймання-передачі теплової енергії.
Відповідно до п. 6.7.1. Договору отриманий акт Споживач повинен підписати, оформити належним чином та повернути на адресу Теплопостачальної організації протягом п`яти днів з дати отримання.
В разі неотримання Теплопостачальною організацією підписаного Акт, або обґрунтованих заперечень в його підписанні, у термін, встановлений п. 6.7.1 Договору, акт підписується Теплопостачальною організацією з позначенням про відмову у підписанні його Споживачем, та оформлений таким чином акт вважається погодженим і є підставою для проведення остаточних розрахунків за зазначений в ньому період (п. 6.7.2. Договору).
За умовами п. 10.1 Договору цей Договір набирає чинності з дня його підписання і діє до моменту укладення Сторонами письмової угоди по його розірвання.
На виконання умов Договору Концерн «МТМ» відпустив теплову енергію в період з листопада 2017 року, січень 2018 року по квітень 2018 року на загальну суму 7023,71 грн.
Докази розірвання договору №102064 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді від 01.12.2015 станом на квітень 2018 року в матеріалах справи відсутні.
Споживач заперечень щодо нарахувань, зазначених у рахунках та актах приймання-передачі теплової енергії, на адресу Концерну «МТМ» не надав, належним чином оформлені акти приймання-передачі теплової енергії за спірний період не повернув.
Виходячи з умов Договору, відповідач фактично погодився з кількістю спожитої теплової енергії та з сумами нарахованими позивачем до оплати за відповідні періоди.
Тож, оформлені таким чином акти вважаються погодженими та є підставою для проведення розрахунків.
Невиконання відповідачем свого обов`язку щодо оплати вартості спожитої теплової енергії, стало підставою для звернення позивача з позовом до суду.

ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ СТОРІН, ВИСНОВКИ СУДУ
КОНЦЕРН «МТМ» діє на підставі статуту. Відповідно до статуту підприємства основною метою діяльності КОНЦЕРНУ є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності КОНЦЕРНУ та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу КОНЦЕРНА.
Предметом діяльності підприємства є виробництво теплової енергії, розподілення теплової енергії для обігріву житла, а також побутових потреб населення та підприємств, установ, організацій та її збут та інше. Правовідносини між Теплопостачальною організацією та Споживачем в сфері виробництва, транспортування та постачання теплової енергії регулюються Цивільним кодексом України, Законом України «Про теплопостачання» від 02.06.2005 за №2633-ІV, «Правилами користування тепловою енергією», затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 за №1198.
Згідно з ч. 1 ст. 714 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) передбачено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.
Частиною 2 ст. 714 ЦК України до договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.
За визначенням статті 1 Закону України «Про теплопостачання» (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) теплова енергія – товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу. Споживач теплової енергії - фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору.
Обов`язок укласти договір на постачання теплової енергії покладається відповідно до закону, як на теплопостачальну організацію, так і на споживача теплової енергії.
Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) житлово-комунальні послуги – результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.
Згідно із ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація).
Відповідач – ТОВ «АТ-КОМП», є орендарем об`єкту житлової нерухомості – квартири №77 загальною площею 58,36 кв.м за адресою: м. Запоріжжя, проспект Металургів, 1, на умовах договору оренди б/н від 02.01.2013, укладеного між ТОВ «ЗЕНІТ 3» (Орендодавець) та ТОВ «АТ-КОМП» (Орендар).
Строк дії договору оренди встановлено до 01.01.2016 включно (п. 8.1 договору оренди від 02.01.2013).
Відповідно до п. 8.8. договору оренди від 02.01.2013 у разі припинення або розірвання цього Договору Майно протягом трьох робочих днів повертається Орендарем Орендодавцю. Майно вважається поверненим Орендодавцю з моменту підписання Сторонами акта приймання-передавання. Обов`язок щодо складання акта приймання-передавання про повернення Майна покладається на Орендаря (п.8.9).
Доказів того, що передане за договором оренди від 02.01.2013 приміщення поверталось орендодавцю в період з 02.01.2016 до 30.04.2018 матеріали справи не містять.
Так, відповідно до договору оренди від 02.01.2013 відповідач, як орендар квартири №77 по проспекту Металургів, 1 у місті Запоріжжя, зобов`язаний укласти із експлуатуючими організаціями договори про надання комунальних послуг.
На виконання умов договору оренди відповідач уклав із концерном «МТМ» (як теплопостачальною організацією) договір №102064 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді від 01.12.2015.
Розрахунковим періодом між сторонами є календарний місяць (п. 6.2. Договору).
Підставою для розрахунків Споживач з Теплопостачальною організацією є рахунок та акт приймання-передачі (п.6.3 Договору).
Згідно з п. 6.7. Договору Споживач з 10 по 12 число місяця, наступного за розрахунковим, повинен отримати від Теплопостачальної організації за адресою: вул. Щаслива, буд. 2а, документи за розрахунковий період: рахунок, акт приймання-передачі теплової енергії.
Відповідно до п. 6.7.1. Договору отриманий акт Споживач повинен підписати, оформити належним чином та повернути на адресу Теплопостачальної організації протягом п`яти днів з дати отримання.
В разі неотримання Теплопостачальною організацією підписаного Акту, або обґрунтованих заперечень в його підписанні, у термін, встановлений п. 6.7.1 Договору, акт підписується Теплопостачальною організацією з позначенням про відмову у підписанні його Споживачем, та оформлений таким чином акт вважається погодженим і є підставою для проведення остаточних розрахунків за зазначений в ньому період (п. 6.7.2. Договору).
Позивач надавав послуги з централізованого опалення за період листопад 2017, січень 2018 – квітень 2018 до квартири орендованої відповідачем №77 загальною площею 58,36 кв.м в будівлі, яка розташована за адресою: м. Запоріжжя, просп. Металургів, 1.
Відповідно до ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 №1198 (Правила), Споживач зобов`язаний дотримуватися вимог нормативно-технічних документів та договору; вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил (п. 40).
Відповідно до п. 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 р. №630 (в редакції, чинній у спірний період, за який нарахована заборгованість) розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк.
Факт постачання теплової енергії підтверджується рішеннями Запорізької міської ради про початок та закінчення опалювальних сезонів у спірний період (зазначені рішення є у публічному доступі на сайті ЗМР).
Відповідач не оплатив послуги з теплопостачання.
На підтвердження відпуску теплової енергії позивачем надано в матеріали справи належним чином оформлені акти приймання-передачі теплової енергії за спірний період.
Споживач заперечень щодо нарахувань, зазначених у рахунках та актах приймання-передачі теплової енергії, на адресу Концерну «МТМ» не надав, належним чином оформлені акти приймання-передачі теплової енергії за спірний період не повернув.
Виходячи з умов Договору, відповідач фактично погодився з кількістю спожитої теплової енергії та з сумами нарахованими позивачем до оплати за відповідні періоди.
Тож, оформлені таким чином акти вважаються погодженими та є підставою для проведення розрахунків.
Відповідно до наведеного в позові розрахунку заборгованість відповідача за вказаний період склала 7023,71 грн.
Заборгованість відповідачем не погашена, що стало підставою звернення позивача до суду про стягнення боргу.
Доказів погашення суми позову відповідач на час розгляду справи суду не надав.
Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст. 24 Закону України «Про теплопостачання» серед основних обов`язків Споживача є додержання вимог договору та нормативно-правових актів.
Згідно із положень п. 40 Правил користування тепловою енергією Споживач зобов`язаний дотримуватись вимог нормативно-технічних документів та договору, вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та даних Правил.
Відповідно до ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином та в строк, що встановлений законом, договором.
Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
У разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку (ч. 6 ст. 25 Закону України «Про теплопостачання»).
Невиконанням своїх грошових зобов`язань відповідач порушив вищевказані вимоги законодавства та умови договору №102064 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді від 01.12.2015.
Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Позивачем доведено належними та допустимими доказами наявність заборгованості за відпущену теплову енергію у відповідача, в свою чергу відповідачем доказів оплати коштів не надано.
Відповідачем не подано, ані обґрунтованих заперечень вимогам позивача, ані доказів сплати боргу, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про стягнення 7023,71 грн заборгованості за поставлену теплову енергію, які підлягають задоволенню.

ПЕРЕЛІК ДОКАЗІВ, ЯКИМИ СТОРОНИ ПІДТВЕРДЖУЮТЬ АБО СПРОСТОВУЮТЬ НАЯВНІСТЬ КОЖНОЇ ОБСТАВИНИ, ЯКА Є ПРЕДМЕТОМ ДОКАЗУВАННЯ У СПРАВІ.
Обставини, на які посилається позивач, доводяться договором №102064 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді від 01.12.2015 з додатками до нього (а.с.9-15), листом про укладення договору №1507/09 від 10.04.2015 (на звороті а.с.32), заявою про укладення договору №334 від 10.03.2015 (а.с.16), рахунками на оплату (а.с.17-19), актами приймання-передачі теплової енергії за договором №102064 (а.с.20-22), листуванням між сторонами (на звороті а.с.22-23), договором оренди б/н від 02.01.2013 (а.с.24-25), інформацією з реєстру прав власності (на звороті а.с.25-26) вимогою щодо погашення боргу (на звороті а.с.32), розрахунком основного боргу (а.с.8).

ВИСНОВКИ СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ.
Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з засад судочинства є змагальність.
Приписами ст. ст. 76, 77 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно із ст.ст. 78, 79 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.
Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Також у рішенні у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини в вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).
Враховуючи те, що станом на час розгляду спору в суді доказів, які б підтверджували виконання зобов`язань щодо оплати наданих послуг відповідач не надав, суд вважає позовні вимоги про стягнення з ТОВ «АТ-КОМП» заборгованості в сумі 7023,71 грн за вказаний період обґрунтованими, заснованими на законі та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ.
Відповідно статті 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору слід покласти на відповідача в розмірі 2662,40 грн.
Відповідно до ч. 2 ст. 123 ГПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
У статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» установлено у 2026 році прожитковий мінімум для працездатних осіб: з 1 січня 2026 року у розмірі 3328 гривень.
За змістом ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
У даному випадку заявлено вимогу майнового характеру – стягнення коштів в розмірі 7023,71 грн. Позовну заяву подано в електронній формі через систему «Електронний суд».
Отже: (7023,71 грн * 1,5%) 3328,00 * 0,8 = 2662,40 грн.
Беручи до уваги, що ціна позову становить 7023,71 грн та позовна заява подана в електронній формі, до сплати за подання цієї позовної заяви належить судовий збір у розмірі 2662,40 грн.
Позивачем додано копії платіжних інструкцій №2574 та №2576 від 25.03.2025 про сплату судового збору в загальному розмірі 4844,80 грн, тобто в розмірі більшому, ніж визначено законом: 4844,80 – 2662,40 = 2182,40 грн.
Позивач просив повернути зайво сплачений судовий збір за даним позовом.
Ураховуючи викладене, суд вважає наявними підстави для повернення позивачу з Державного бюджету України, згідно з п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», судового збору в розмірі 2182,40 грн, сплаченого на підставі платіжних інструкцій №2574 та №2576 від 25.03.2025.
Керуючись положеннями Цивільного кодексу України, ст.ст. 73, 74, 123, 129, 232, 233, 236-241, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд
ВИРІШИВ:
Позов задовольнити повністю.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АТ-КОМП» (вул. Республіканська, будинок 53, квартира 56, місто Запоріжжя, 69067; ідентифікаційний код юридичної особи 30321553) на користь Концерну «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» (вул. Героїв полку «Азов», 137, м. Запоріжжя, 69091; ідентифікаційний код юридичної особи 32121458) заборгованість за теплову енергію в гарячій воді за період листопад 2017 року, січень 2018-квітень 2018 року в розмірі 7023,71 грн (сім тисяч двадцять три гривні 71 коп.) Видати наказ.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АТ-КОМП» (вул. Республіканська, будинок 53, квартира 56, місто Запоріжжя, 69067; ідентифікаційний код юридичної особи 30321553) на користь Концерну «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» (вул. Героїв полку «Азов», 137, м. Запоріжжя, 69091; ідентифікаційний код юридичної особи 32121458) витрати зі сплати судового збору в розмірі 2662,40 грн (дві тисячі шістсот шістдесят дві гривні 40 коп.) Видати наказ.
Видати накази після набрання рішенням законної сили.
Повернути Концерну «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» (вул. Героїв полку «Азов», 137, м. Запоріжжя, 69091; ідентифікаційний код юридичної особи 32121458) з Державного бюджету України судовий збір, сплачений на підставі платіжних інструкцій №2574 та №2576 від 25.03.2025, в розмірі 2182,40 грн (дві тисячі сто вісімдесят дві гривні 40 коп.).
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено впродовж двадцяти днів з дня складення повного судового рішення у порядку, встановленому ст. 257 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст рішення складений та підписаний 22.04.2025.
Рішення розміщується в Єдиному державному реєстрі судових рішень за вебадресою у мережі Інтернет за посиланням: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя С.І. Педорич