КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ 

Справа №553/539/24 
Провадження № 2/552/109/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.02.2026 року Київський районний суд м. Полтави у складі:
головуючого суді Кузіної Ж.В.
секретаря судового засідання Безугла А.Г.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Кременчуцької окружної прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі органу уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах Національної служби здоров`я України, Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області до ОСОБА_1 , третя особа Комунальне некомерційне медичне підприємство «Лікарня інтенсивного лікування «Кременчуцька» про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи внаслідок вчинення кримінального правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

Кременчуцька окружна прокуратура Полтавської області в інтересах держави в особі органу уповноваженого державою здійснити відповідні функції у спірних правовідносинах Національної служби здоров`я України, Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи внаслідок вчинення кримінального правопорушення посилаючись на те, що в результаті порушення правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспортного засобу відповідачем спричинено потерпілій ОСОБА_2 тілесні ушкодження середньої тяжкості. Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 11.04.2023 року ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності у кримінальному провадженні № 12021170500001650 за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України у зв`язку з примиренням із потерпілою. Потерпілій ОСОБА_3 заподіяно тілесні ушкодження, у зв`язку з чим остання перебувала на лікуванні у Комунальному некомерційному медичному підприємстві «Лікарня інтенсивного лікування «Кременчуцька», де проходила стаціонарне лікування. Вартість лікування склала 139 667 грн. 09 коп., яку просили стягнути з відповідача.
Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 11 квітня 2025 року скасовано заочне рішення та справа призначена до розгляду.
Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 17.06.2025 року задоволено клопотання представника відповідача про витребування доказів, залучено третю особу. 
08 травня 2025 року відповідачем надано відзив на позовну заяву щодо не визнання позовних вимог. Позивачем на обґрунтування заявлених позовних вимог не надано належних доказів. Всі медичні препарати придбавались за рахунок відповідача або потерпілої особи з подальшим їх відшкодуванням відповідачем. Сума коштів у розмірі 133 444,60 грн., як кошти за ліжко-місце є завищеною і не сформованою згідно законодавства. Вартість таких витрат у приватних медичних закладах є набагато нижчою. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог.
Суду надано відповідь на відзив згідно якого до позовної заяви приєднані належні докази на підтвердження заявлених позовних вимог. Всі сумніви відповідача містять характер припущень, є недоведеними, а тому не можуть бути покладені в основу доказування. Посилання відповідача щодо сплати ним певної суми вартості ліків чи лікування не доведені доказами, крім цього не виключають обов`язок винної особи, яка вчинила злочин, на відшкодування витрат закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину.
Прокурор Полтавської окружної прокуратури Степаненко О.В. у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи в її відсутність, позовні вимоги підтримує.
Представник Національної служби здоров`я України направив суду заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить задовольнити.
Представник відповідача в судове засідання не з`явилась, належним чином повідомлена про час та місце судового розгляду, надала суду заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку зі зайнятістю в іншому судовому засіданні.
Причина неявки відповідача ОСОБА_1 у судове засідання невідома.
Представник третьої особиКомунального некомерційного медичного підприємства «Лікарня інтенсивного лікування «Кременчуцька» в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, причина неявки невідома.
Суд приймає до уваги, якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є достатньою підставою для відкладення розгляду справи. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18.
Право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях. Сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. 
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також, справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.
Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та правовідносини сторін, приймаючи до уваги відсутність підстав, передбачених ст.223 ЦПК України для відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи, що в судове засідання не з`явились.
Суд, дослідивши докази по справі, дійшов до наступного висновку.
Судом установлено, що 23.09.2022 року ОСОБА_1 вчинив наїзд на пішохода ОСОБА_2 , чим спричинив їй середньої тяжкості тілесні ушкодження, що підтверджується висновком судово-медичної експертизи № СЕ-19/117-23/328-ІТ від 12.01.2023. З отриманими тілесними ушкодженнями потерпілу госпіталізовано до КНМП «Лікарня інтенсивного лікування «Кременчуцька», де вона знаходилася на стаціонарному лікуванні , а саме :
1) у ВАзЛІТ з 23.09.2022 по 02.10.2022 (10 ліжко-днів);
2) у хірургічному відділенні з 03.10.2022 по 10.10.2022 (7 ліжко-днів).
Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука, від 11.04.2023 року ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності у кримінальному провадженні № 12021170500001650 за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України у зв`язку з примиренням із потерпілою.
Згідно листа № 01-16/161 від 26.01.2023 року КНМП «ЛІЛ «Кременчуцька», на лікування потерпілої ОСОБА_2 , витрачено з Державного бюджету кошти у розмірі 6 222 грн. 49 коп., з місцевого бюджету кошти в розмірі 133 444 грн. 60 коп., відповідно калькуляції витрат на лікування.
Положеннями ст. 1166 ЦК України передбачено відшкодування матеріальної шкоди при наявності складу правопорушення: протиправних дій особи, заподіяння шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою і наслідками, вини особи, що причинили збиток.
Згідно ч. 1ст. 1206 ЦК України, особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого.
Відповідно ч. 3 ст. 1206 ЦК України, якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету.
Як роз`яснено у п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.07.95 року № 11 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» у кримінальному судочинстві відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого може покладатися тільки на особу, вина якої у вчиненні злочину встановлена обвинувальним вироком суду (у тому числі без призначення покарання, із звільненням від покарання, про умовне засудження чи засудження з відстрочкою виконання вироку). В усіх інших випадках, передбачених ч. 4 ст. 93-1 КПК, таке відшкодування провадиться в порядку цивільного судочинства.
Аналіз положень глави 9 цього Кодексу дає підстави для висновку про те, що обвинувачений у кримінальному проваджені звільняється від цивільно-правової відповідальності за шкоду, завдану злочином, у разі встановлення судом відсутності події кримінального правопорушення (ч. 2 ст. 129 КПК України).
За загальним правилом для покладення на особу відповідальності за шкоду, завдану неправомірними діями, суду необхідно встановити склад цивільного делікту (правопорушення): неправомірні дії (бездіяльність) особи, шкода, її розмір, а також причинно-наслідковий зв`язок між ними.
Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» № 11 від 07.07.1995 року, судам слід мати на увазі, що питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з «Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16.07.1993 року. Як передбачено цим Порядком, сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених в стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. До справи має бути приєднана довідка - розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров`я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній.
П. 2 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоровя на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16.07.1993 року вказує, що визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентарю та обладнання.
Відповідно п. 3 вищезазначеного Порядку визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров`я або прокурора. У разі, коли при ухвалені вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення провадиться в порядку цивільного судочинства.
Винна особа зобов`язана відшкодовувати витрати на стаціонарне лікування потерпілої від злочину особи, тому невідшкодування ОСОБА_1 до бюджету, витрачених на стаціонарне лікування потерпілої ОСОБА_2 є порушенням інтересів держави щодо надходження належних коштів до бюджетів всіх рівнів з метою їх подальшого використання для забезпечення завдань і функцій держави та місцевого самоврядування.
Щодо заперечень відповідача , то суд виходить з наступного.
Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 17 червня 2025 року задоволено клопотання відповідача щодо витребування доказів та на виконання ухвали суду лікарським закладом надано витребувані докази, у тому числі копії бухгалтерських документів на підтвердження понесених фактичних витрат КНМП «Лікарня інтенсивного лікування «Кременчуцька»» на утримання лікувального закладу за вересень жовтень 2022 року та медичної карти стаціонарного хворого громадянки Раїси Кіпрі № 5594/5602.
Даними доказами підтверджується , що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 перебувала на стаціонарному лікуванні у КНМП «Лікарня інтенсивного лікування «Кременчуцька» з 23 вересня 2022 року по 10 жовтня 2022 року. 
Загальна кількість ліжко-днів - 17, з них у ВАзЛІТ з вересня 2022 року по 02 жовтня 2022 року (10 ліжко - днів), у хірургічному відділенні з 03 жовтня 2022 року по 10 жовтня 2022 року (7 ліжко -днів).
Відповідачем не спростовано факт перебування потерпілої особи на лікуванні в умовах стаціонару у КНМП «Лікарня інтенсивного лікування «Кременчуцька» у зазначений період.
Також не погоджуючись з наданим суду розрахунком та доказами на підтвердження даного розрахунку, відповідачем не надано свого контрозрахунку чи належних доказів не відповідності даного розрахунку, проведеного лікування чи взагалі доказів на спростування даних обставин.
Що стосується надання доказів , які підтверджують перерахування КНМП «Лікарня інтенсивного лікування «Кременчуцька» коштів з бюджету міста Кременчука в сумі 133 444 грн. 60 коп., то безпосереднє перерахування коштів у розмірі 133 444 грн. 60 коп. на лікування пацієнта місцевим бюджетом не проводиться, так як фінансування з бюджету Кременчуцької територіальної громади надається закладу охорони здоров' я не на кожного пацієнта окремо, а для ведення господарської діяльності, а саме на виплати заробітної плати працівникам, для оплати комунальних послуг, закупівлю медикаментів, сплату послуг.
Посилання відповідача на придбання медичних препаратів за його рахунок чи рахунок потерпілої особи з подальшим ним відшкодування грошових коштів є недоведеними. 

Ухвала Автозаводського районного суду м. Кременчука від 11 квітня 2023 року містить відомості, що відповідачем у повному обсязі добровільно відшкодовані завдані ним збитки та усунута заподіяна шкода потерпілій особі. 
Жодного встановленого факту, що відповідачем в ході розгляду кримінального провадження добровільно відшкодовані кошти на адресу лікувального закладу, де перебувала на лікування постраждала особа немає.
Відсутність в кримінальному провадженні цивільного позову не позбавляє права позивача звернутись в порядку цивільного судочинства.
Незгода відповідача з вартістю ліжко місця в порівнянні з іншими медичними закладами, у тому числі і приватними, є суб`єктивним твердженням та відповідачем не прийнято до уваги, що потерпіла особа перебувала у відділенні анестезіології з ліжками інтенсивної терапії, а у послідуючому у хірургічному відділенні, які оснащені відповідним обладнанням. 
Крім того, у разі незгоди з перебування потерпілої ОСОБА_2 у КНМП «Лікарня інтенсивного лікування «Кременчуцька», відповідач міг би останній запропонувати та оплатити її лікування та реабілітацію в іншому приватному медичному закладі такому як «Медіон», на який останній посилається в своєму відзиві, де палати, зі слів відповідача, обладнані кондиціонером, телевізором , індивідуальним блоком гігієни.
Нормами статті 1206 ЦК України визначено, що саме особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, а тому заперечення відповідача щодо покладення такої відповідальності на роботодавця відповідача не ґрунтуються на нормах чинного законодавства.
Однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до положень статей 77, 78, 81 ЦПК України належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
За змістом ч.3,4 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
У судовому засіданні не знайшли підтвердження заперечення відповідача щодо заявлених до нього позовних вимог, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 1 396 грн. 67 коп.
Згідно ч.5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

На підставі викладеного та керуючись ст..ст.10,12,81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 до Державного бюджету України витрати на лікування у сумі 6 222 грн. 49 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 до бюджету міста Кременчука Полтавської області витрати на лікування у розмірі 133 444 грн. 60 коп. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 1 396 грн. 67 коп.
Рішення суду може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи: 
Позивач – Кременчуцька окружна прокуратура Полтавської області, місце знаходження Полтавська область, м. Кременчук, просп. Свободи,4а, код ЄДРПОУ 0291006023. 
Національна служба здоров`я України, місце знаходження м. Київ, просп.. Степана Бандери, 19, код ЄДРПОУ 42032422
Кременчуцька міська рада Кременчуцького району Полтавської області , місце знаходження Полтавська область, м. Кременчук, площа Перемоги,2, код ЄДРПОУ 24388300
Відповідач - ОСОБА_1 , місце проживання АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків не встановлено.
Третя особа Комунальне некомерційне медичне підприємство «Лікарня інтенсивного лікування «Кременчуцька», місце знаходження Полтаська область, м. Кременчук, вул.. Лікаря Парнети,2, код ЄДРПОУ 41318879.
Повний текст судового рішення складений 26 лютого 2026 року.

Головуючий Ж.В.Кузіна