461/1014/26
1-кп/461/353/26

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12.02.2026 р.   м.Львів 

Галицький районний суд м. Львова в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 
з участю прокурора ОСОБА_3 ,. 
обвинуваченого ОСОБА_4 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 12026141370000045 від 22.01.2026 р. про обвинувачення - 

ОСОБА_4  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець м. Харків, Харківської обл., зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого востаннє вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 19.12.2025 р. за ч. 4 ст. 190, ч. 1, 2 ст. 209, ч. 2 ст. 361 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років позбавлення волі та додатковим покаранням у вигляді позбавлення права обіймати посади або займатись діяльністю, пов`язаною з фінансово-господарськими операціями на строк 2 (двох) років, та згідно ст. 75 КК України, звільненого від відбування основного покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням строком на 3 (три) роки, на обліку не перебуває, -
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 361, ч. 4 ст.190 КК України - 
в с т а н о в и в :

Обвинувачений ОСОБА_4 , будучи раніше судимим за вчинення злочинів проти власності, судимість за які не знята та не погашена у встановленому законом порядку, востаннє: вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 19.12.2025 за ч. 4 ст. 190, ч. 1, ч. 2 ст. 209, ч. 2 ст. 361 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років позбавлення волі та додатковим покаранням у вигляді позбавлення права обіймати посади або займатись діяльністю, пов`язаною з фінансово-господарськими операціями на строк 2 (двох) років, та згідно ст. 75 КК України, звільненого від відбування основного покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням строком на 3 (три) роки, на шлях виправлення не став та вчинив нове кримінальне правопорушення.
Так, ОСОБА_4 , маючи умисел на несанкціоноване втручання в роботу інформаційних (автоматизованих) систем з метою заволодіння грошовими коштами власників банківських рахунків, усвідомлюючи протиправність своїх дій та їх суспільно небезпечні наслідки, маючи достатні знання та навики у сфері роботи електро-обчислювальної техніки, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше ніж 19:06 год. 11.04.2025 року, перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванні місці, отримав реквізити банківської картки № НОМЕР_1 потерпілого ОСОБА_5 , емітованої у АТ КБ «ПриватБанк», а саме номер карти, термін дії карти та секретний СУУ/СУ2 код. Після цього, ОСОБА_4 використовуючи вказану конфіденційну фінансову інформацію, перебуваючи у невстановленому місці, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 19:06 год. 11.04.2025 року, діючи повторно, з метою отримання можливості здійснення банківських операцій від імені ОСОБА_5 , прив`язавши вищевказану банківську картку до мобільного додатку «Аррlе Рау» на своєму мобільному телефоні та отримав несанкціоновану можливість здійснення банківських операцій по вищевказаній банківській картці потерпілого ОСОБА_5 .
Надалі обвинувачений ОСОБА_4 11.04.2025 р. о 19 год. 06 хв., перебуваючи у приміщенні торгового центру «Форум Львів», що розташований за адресою: м. Львів, вул. Під Дубом, 76, біля торгової точки «Техноїж», яка знаходиться в приміщення ТРЦ, «Форум Львів» використовуючи технологію бездротового зв`язку малого радіусу дії (№С) на власному мобільному телефоні, повторно, несанкціоновано втрутився в роботу інформаційної (автоматизованої) банківської системи (АБС) АТ КБ «ПриватБанк», за допомогою якої здійснюється обслуговування банківських рахунків клієнтів АТ КБ «ПриватБанк» та здійснив зняття коштів та оплату товару з банківського рахунку, відкритого на ім`я ОСОБА_5 .
Таким чином, ОСОБА_4 вчинив несанкціоноване втручання в роботу інформаційних (автоматизованих) систем, вчиненому повторно, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 361 КК України.
Крім цього, обвинувачений ОСОБА_4 , діючи повторно, маючи злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужими грошовими коштами шляхом обману, діючи умисно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи, що Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» за №64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ з подальшими змінами в Україні введено воєнний стан, використовуючи конфіденційну фінансову інформацію, з метою отримання можливості здійснення банківських операцій від імені ОСОБА_5 , використовуючи мобільний додаток «Аррlе Рау», встановлений на мобільному телефоні, який був в його користуванні, та до якого були прив`язані реквізити банківської карти потерпілого ОСОБА_5 , 11.04.2025 близько 19:06 год., перебуваючи у приміщенні торгового центру «Форум Львів», що розташований за адресою: м. Львів, вул. Під Дубом, 76, біля торгової точки «Техноїж», яка знаходиться в приміщення ТРЦ «Форум Львів» здійснив транзакцію за покупку товару, а саме мобільного пристрою марки «Аррlе» моделі «Ірhопе 12» з ІМЕІ: НОМЕР_2 на загальну суму 11999 гривень.
Так, ОСОБА_4 , шляхом обману, вчиненому повторно, шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, заволодів коштами потерпілого ОСОБА_5 , на загальну суму 11999 (одинадцять тисяч дев`ятсот дев`яносто дев`ять) гривень, чим заподіяв потерпілому матеріальної шкоди на вказану суму.
Таким чином, ОСОБА_4 , вчинив заволодіння чужим майном, шляхом обману (шахрайство), вчиненому шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, повторно, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 190 КК України.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 після роз`яснення суті обвинувачення, визнавши себе винним, підтвердив вищезазначені обставини, у вчиненому щиро розкаявся та просив суворо не карати. 
Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою учасників судового розгляду судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються.
Відповідно до цих вимог закону суд обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого та дослідженням тих матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого.
Обвинувачений та інші учасники судового процесу правильно розуміють зміст цих обставин, а також те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці фактичні обставини справи. Суд не має сумнівів у добровільності та істинності їх позиції. 
ДіїОСОБА_4 слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 361 КК України, так як він вчинив несанкціоноване втручання в роботу інформаційних (автоматизованих) систем, вчиненому повторно.
Дії ОСОБА_4 також слід кваліфікувати за ч. 4 ст. 190 КК України так як він вчинив заволодіння чужим майном, шляхом обману (шахрайство), вчиненому шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, повторно.
Суд, призначаючи покарання обвинуваченому, відповідно до ст. 65 КК України, врахував його особу, те що він раніше неодноразово судимий за аналогічні злочини, на шлях виправлення не став, шкоду потерпілому не відшкодував, ступінь тяжкості вчиненого злочину та обставини, при яких такий вчинено.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд враховує щире каяття.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, передбачені ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що обвинуваченому слід призначити покарання в межах санкції інкримінованої йому статті у виді позбавлення вол,. оскільки ОСОБА_4 нездатний до перевиховання і виправлення без ізоляції від суспільства. Підстав для застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_4 ст. 75 КК України суд не вбачає. 
Також у судовому засіданні встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 раніше неодноразово судимий, засуджений востаннє вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 19.12.2025 р. за ч. 4 ст. 190, ч. 1, 2 ст. 209, ч. 2 ст. 361 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років позбавлення волі та додатковим покаранням у вигляді позбавлення права обіймати посади або займатись діяльністю, пов`язаною з фінансово-господарськими операціями на строк 2 (двох) років, та згідно ст. 75 КК України, звільненого від відбування основного покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням строком на 3 (три) роки
У свою чергу, кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 361, ч. 4 ст. 190 КК України, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_4 він вчинив 11 квітня 2025 року.
Таким чином, вказані кримінальні правопорушення ОСОБА_4 вчинив до постановлення попереднього вироку Шевченківського районного суду м. Львова від 19 грудня 2025 року за ч. 4 ст. 190, ч. 1, 2 ст. 209, ч. 2 ст. 361 КК України.
Згідно з ч. 4 ст. 70 КК України, за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.
Водночас, у пункті 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24 жовтня 2003 року, коли особа, щодо якої було застосоване звільнення від відбування покарання з випробуванням, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких обставин кожен вирок виконується самостійно.
З урахуванням вищенаведеного та беручи до уваги, що кримінальні правопорушення, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_4 у цьому кримінальному провадженні були вчинені до ухвалення вироку Щевченківського районного суду м. Львова від 19 грудня 2025 року, яким обвинуваченому призначене покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України зі звільненням від відбування покарання з випробуванням, то при призначенні покарання за вироком у цьому кримінальному провадженні, суд не застосовує положення ч. 4 ст. 70 КК України, а ухвалює рішення про самостійне виконання вироку Щевченківського районного суду м. Львова від 19 грудня 2025 року.
Така позиція суду узгоджується з висновком Об`єднаної палати ККС ВС, висловленим у постанові від 15 лютого 2021 року у справі №760/26543/17, відповідно до якого якщо до особи, котра вчинила кримінальне правопорушення, вироком суду було застосоване звільнення від відбування покарання з випробуванням, а потім було встановлено, що вона винна ще й в інших злочинах, вчинених до постановлення цього вироку, в таких випадках питання про відповідальність особи за сукупністю вчинених нею кримінальних правопорушень має вирішуватись залежно від того, чи залишається незмінним попередній вирок, за яким особа звільнена від відбування покарання з випробуванням, на момент постановлення нового вироку, і яке рішення приймає суд у новому вироку щодо покарання за злочини, вчинені до постановлення попереднього вироку. У випадку, коли попередній вирок залишився незмінним і прийняте в ньому рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням зберігає свою законну силу, а новим вироком особі призначається покарання, яке вона має відбувати реально, положення ч. 4 ст. 70 КК щодо призначення остаточного покарання особі з урахуванням попереднього вироку не застосовуються, а кожний вирок - попередній, за яким особа звільнена від відбування покарання з випробуванням, та новий, за яким їй призначено покарання, що належить відбувати реально - виконуються самостійно.
Крім цього, відповідно до висновку Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 23 вересня 2019 року, наданого у справі №199/1496/17, застосування положень ч. 4 ст. 70 КК щодо призначення остаточного покарання особі, яка за попереднім вироком була звільнена від відбування покарання на підставі положень ст. 75 КК, припустиме лише у разі, якщо вона засуджується за новим вироком до покарання, від відбування якого також звільняється з випробуванням.
Оскільки вказаний вирок Щевченківського районного суду м. Львова від 19 грудня 2025 року вступив у законну силу, та засуджений ОСОБА_4 за цим вироком звільнений від реального відбування покарання, то цей вирок слід виконувати окремо.
Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_4 до вступу вироку у законну силу слід залишити особисте зобов`язання.
Строк відбування покарання ОСОБА_4 слід обрахувати з моменту вступу вироку у законну силу.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся. 
Речові докази по справі відсутні.
Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд,-

у х в а л и в:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 361, ч. 4 ст.190 КК України та призначити йому покарання:
- за ч. 2 ст. 361 КК України - у виді позбавлення волі на строк 3 ( три ) роки ; 
- за ч. 4 ст. 190 КК України - у виді позбавлення волі на строк 4 ( чотири ) роки.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України , за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 ( чотири ) роки. 
Вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 19.12.2025 р. (справа № 466/2136/25), яким засуджений ОСОБА_4 визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених за ч. 4 ст. 190, ч. 1, 2 ст. 209, ч. 2 ст. 361 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років та додатковим покаранням у вигляді позбавлення права обіймати посади або займатись діяльністю, пов`язаною з фінансово-господарськими операціями на строк 2 (двох) років, та згідно ст. 75 КК України, звільненого від відбування основного покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням строком на 3 (три) роки, - виконувати окремо.
Запобіжний захід відносно засудженого ОСОБА_4 до вступу вироку у законну силу залишити особисте зобов`язання.
Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_4 слід обрахувати з моменту вступу вироку у законну силу.
Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Галицький районний суд м. Львова з підстав, передбачених ст.394 КПК України, а засудженим - з моменту вручення копії вироку.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. 

Суддя ОСОБА_1