Справа № 462/5126/23 Головуючий у 1 інстанції: Мусієвський В.Є. 
Провадження № 22-ц/811/2021/25 Доповідач в 2 інстанції: Савуляк Р.В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

19 лютого 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
Головуючого судді: Савуляка Р.В.
суддів: Мікуш Ю.Р., Шандри М.М.
секретаря: Заяць Я.І. 
з участю: ОСОБА_1 та її представника – ОСОБА_2 ,
представника ОСОБА_3 – Василишина І.Й., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 27 травня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю та надання права на спадкування разом із спадкоємцями першої черги.

ВСТАНОВИЛА

У липні 2023 року ОСОБА_1 через свого представника адвоката Струс Н.Я. звернулася з позовною заявою до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю та надання права на спадкування разом із спадкоємцями першої черги.
Позовні вимоги мотивувала тим, що з 1996 року вона проживала спільно однією сім`єю, без реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Причиною чому вони не узаконили свої стосунки було те, що він був священником і був розлучений. Тому жили на віру, любили один одного і поважали, у них не було непорозумінь та розбіжностей.
Вони спільно проживали в АДРЕСА_1 , вели спільне господарство і побут. Протягом багатьох років спільно будували будинок, та утримували його, разом сплачували кредит, несли спільні витрати на харчування, відпочинок, надавали взаємну допомогу при лікуванні один одного.
З листопада 2006 року по 10 травня 2016 року вони були спільно зареєстровані та проживали у будинку її батьків в с. Остаповичі, Перемишлянського району, Львівської області.
Після смерті чоловіка залишилося майно, серед якого житловий будинок АДРЕСА_2 та земельна ділянка для будівництва та обслуговування будинку з кадастровим номером 4623382500:01:000:0212, на яке претендують інші родичі чоловіка.
Не маючи статусу дружини вона не може претендувати на спадкування майна, що є у його власності.
З врахуванням зазначених обставин просила:
Встановити факт спільного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , і ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , однією сім`єю як чоловіка та жінки без шлюбу у період з 1996 року по день смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Надати її ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право на спадкування належного ОСОБА_4 майна разом із спадкоємцями першої черги.
Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 27 травня 2025 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 – відмовлено.
Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 27 травня 2025 року оскаржила представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 .
В апеляційній скарзі покликається на те, що вона з ОСОБА_5 спільно проживали та були зареєстровані в будинку АДРЕСА_3 , що належить її матері.
Вони мали спільний побут, будували разом будинок, сплачували кредит, мали спільні витрати та відпочинок здійснювали, разом з здійснювали ремонт житла та несли витрати на його утримання, надавали взаємодопомогу один одному при лікуванні.
Крім того допомагала організувати похорон матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , а в подальшому оформити спадкові права.
Підтвердженням реальності сімейних відносин є також складення ОСОБА_4 03 серпня 2020 року заповіту на її користь.
Наявними в матеріалах справи доказами, в тому числі і фотосвітлинами, а також показами свідків, підтверджується факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , що не взято до уваги судом першої інстанції.
Просить рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 27 травня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та її представника адвоката Струс Н.Я. на підтримання доводів апеляційної скарги, пояснення представника ОСОБА_3 – ОСОБА_6 на її заперечення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.
Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачкою не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту ведення зі ОСОБА_3 спільного господарства, наявності у них спільного бюджету, проведення спільних витрат в інтересах сім`ї, а показаннями свідків зазначені обставини не можуть підтверджуватися.
Роздруківки фотографій не підтверджують факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 однією сім`єю, оскільки датовані 1998-2000 роки.
З таким висновком суду погодитися не можна із наступних підстав.
Судом та матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 08 березня 2023 року Перемишлянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Львівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (а.с.9).
Також встановлено, що за життя ОСОБА_3 працював священником на парафії в селі Мерещів, Перемишлянського району, Львівської області і був зареєстрований за адресою, АДРЕСА_4 .
У дев`яностих роках він розлучився з дружиною, тому проживав сам.
У 1996 році він познайомився із ОСОБА_1 , і з того часу вони спільно проживали однією сім`єю без шлюбу як чоловік і жінка, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки.
До такого висновку колегія суддів дійшла виходячи із таких доказів.
З 1996 року ОСОБА_1 проживала разом із ОСОБА_3 у нього на парафії в АДРЕСА_4 .
З кінця 2006 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 перейшли проживати до будинку її батьків в с. Остаповичі, Перемишлянського району, Львівського області у якому проживали разом до травня 2016 року.
Вказане підтверджується копією будинкової книги для прописки громадян із якої вбачається, що ОСОБА_3 з 30 листопада 2006 року по 10 травня 2016 року був зареєстрований за адресою АДРЕСА_3 , тобто у будинку де зареєстрована ОСОБА_1 (а.с.12-14). 
Як в суді першої так і в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 пояснювала, що будучи у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_3 вони були пов`язані спільним побутом, зокрема вона працювала медичною сестрою в лікарні, неодноразово придбавала товари за договором купівлі - продажу в кредит, разом здійснювали витрати на погашення кредитів, спільно будували будинок в с.Миклашів, Пустомитівського району Львівської області, піклувалися один про одного, несли витрати на лікування.
На підтвердження вказаного ОСОБА_1 надала договір купівлі-продажу №ФГ-14240 від 29 червня 2011 року та довідку про кредитний договір №106067589 від 30 квітня 2013 року із квитанціями про погашення кредитів (а.247), медичні виписки (а.с.19) 
У подальшому ОСОБА_3 та ОСОБА_1 перейшли проживати за адресою: АДРЕСА_1 , де після смерті ОСОБА_3 продовжує проживати ОСОБА_1 . 
Із акту обстеження житлово-побутових умов від 16 червня 2023 року комісією встановлено, що ОСОБА_1 проживає за адресою АДРЕСА_1 , з 1996 року по теперішній час без реєстрації, а зі слів сусідів ОСОБА_1 займалась спільним селянським господарством із ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.15).
Згідно з витягу з Державного реєстру речових прав, 26 липня 2023 року за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 253)
Як вбачається із заповіту серії НОН № 607378, посвідченого 03 серпня 2020 року приватним нотаріусом Перемишлянського районного нотаріального округу Юзвишин В.Я., ОСОБА_3 на випадок своєї смерті усе своє майно заповів ОСОБА_1 (а.с.16).
У у квітні 2021 року ОСОБА_3 змінив своє волевиявлення і заповів все своє майно відповідачці по справі – ОСОБА_3 (а.с.79).
Із долучених до матеріалів цивільної справи копій роздруківок фотографій вбачається, що ОСОБА_1 спільно з ОСОБА_3 протягом 1998-2000 років перебували на відпочинку, в друзів та у поїздці (а.с.17).
Зазначені письмові докази в сукупності з показаннями свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , беззаперечно свідчать про факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 однією сім`єю як чоловіка та жінки без шлюбу, ведення ними спільного господарства, наявності спільного бюджету, ведення спільного побуту притаманний подружжю, спільно приймали участь у питаннях життєзабезпечення родини (сплата комунальних послуг), купували продукти харчування, спільно відпочивали та проводили вільний час, вихідні, свята, спільно придбали рухоме та нерухоме майно, яке є предметом спору.
Також зазначені докази спростовують показання свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які в суді першої інстанції стверджували, що весь цей час (з 1996 року по 2023 рік) ОСОБА_1 служила кухаркою для ОСОБА_3 .
Як зазначено у постанові Верховного Суду від 22 червня 2021 року у справі №551/125/20, для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню.
Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.
Такий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 07 грудня 2020 року у справі № 295/14208/18-ц (провадження № 61-12879св20), від 20 січня 2021 року у справі № 178/90/18-ц (провадження № 61-12353св20).
Тому подані ОСОБА_1 та її представником ОСОБА_2 докази беззаперечно підтверджують факт проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з 01 січня 2004 року і до 08 березня 2023 року
Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Згідно з частиною третьою, четвертою статті 4 СК України кожна особа має право на проживання в сім`ї на повагу до свого сімейного життя. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що суперечать моральним засадам суспільства.
Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану (частина перша статті 21 СК України).
Згідно з частиною першою статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.
Згідно з частиною першою статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.
Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Отже статтею 60 СК України встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя хто її спростовує.
Наведені положення поширюються й на майно, набуте жінкою та чоловіком, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу.
Вищенаведені докази в їх сукупності спростовують висновок суду першої інстанції про відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження факту ведення ОСОБА_1 зі ОСОБА_3 спільного господарства, наявності у них спільного бюджету, проведення спільних витрат в інтересах сім`ї у період з 01 січня 2004 року по 08 березня 2023 року.
Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про встановлення факту спільного проживання її із ОСОБА_3 у період з 1996 року по день смерті останнього, то такі не можуть бути задоволеними в повному обсязі.
Звертаючись з позовом про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з 1996 року позивачка не врахувала, що положення Кодексу про шлюб та сім`ю України, чинного на час виникнення спірних правовідносин, не містили норми про спільне проживання жінки та чоловіка однією сім`єю, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі до 01 січня 2004 року. 
Зазначене положення передбачене статтею 74 Сімейного кодексу України, який набрав чинності з 01 січня 2004 року. 
Отже, встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період до 01 січня 2004 року законом не було передбачено.
Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 19 березня 2020 року у справі № 303/2865/17, від 19 лютого 2021 року у справі № 738/1093/19, від 17 червня 2021 року у справі № 489/5982/17 від 17 січня 2023 року у справі № 293/2211/20 та від 12 січня 2024 року у справі № 755/20288/21.
Враховуючи те, що інститут спільного проживання осіб як чоловіка та жінки без шлюбу введено в національне законодавство Сімейним кодексом України, який набрав чинності з 01 січня 2004 року, факт спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , може бути встановлений лише з 01 січня 2004 року.
Встановлення факту спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_15 однією сім`єю як чоловіка і жінки у період з 01 січня 2004 року по 08 березня 2023 року дає її (позивачці) право на спадкування належного ОСОБА_4 майна разом із спадкоємцями першої черги.
З врахуванням наведеного апеляційна скарга представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 підлягає до задоволення частково, рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 27 травня 2025 року скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 . 
Судові витрати слід стягнути з відповідачки відповідно до п.3 ч.2 ст 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, колегія суддів, –

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 – задовольнити частково.
Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 27 травня 2025 року – скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю та надання права на спадкування разом із спадкоємцями першої черги – задовольнити частково.
Встановити факт спільного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , і ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , однією сім`єю як чоловіка та жінки без шлюбу у період з 01 січня 2004 року по день смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право на спадкування належного ОСОБА_4 майна разом із спадкоємцями першої черги.
В задоволенні решти позовних вимог – відмовити. 
Стягнути з  ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 5780.80 грн судових витрат.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 03 березня 2026 року.

Головуючий: Савуляк Р.В. 

Судді: Мікуш Ю.Р. 

Шандра М.М.