ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2026 року 	м. Полтава	Справа № 440/16093/25	

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді – Головка А.Б., 
за участю:
секретаря судового засідання – Гаврильєва С.С., 
представника відповідача – Бушуєвої О.Р.,
розглянув у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фіберсервіс" до Головного управління ДПС у Полтавській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

В С Т А Н О В И В:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "Фіберсервіс" звернулося до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Полтавській області , у якому просило: - зобов`язати Головне управління ДПС у Полтавській області скасувати реєстрацію ТОВ "ФІБЕРСЕРВІС" у якості платника ПДВ з дати реєстрації – 02.04.2024 року; - зобов`язати Головне управління ДПС у Полтавській області анулювати декларації з ПДВ, подані ТОВ "ФІБЕРСЕРВІС" за: травень 2024 року (№ 9165529087 від 17.06.2024 року), червень 2024 року (№9199143828 від 17.07.2024 року), липень 2024 року (№ 9238251413 від 16.08.2024 року), серпень 2024 року (№ 9273586985 від 18.09.2024 року), вересень 2024 року (№ 9310065153 від 18.10.2024 року), жовтень 2024 року (№ 9349227171 від 18.11.2024 року), листопад 2024 року (№ 9383264785 від 17.12.2024 року), грудень 2024 року (№ 9417247972 від 17.01.2025 року), січень 2025 року (№ 9035804574 від 18.02.2025 року), лютий 2025 року (№ 9068487216 від 17.03.2025 року), березень 2025 року (№ 9106233089 від 18.04.2025 року), квітень 2025 року (№ 9139635155 від 16.05.2025 року), травень 2025 року (№ 9174657426 від 17.06.2025 року), червень 2025 року (№ 9211049479 від 17.07.2025 року), липень 2025 року (№ 9248410261 від 18.08.2025 року), серпень 2025 року (№ 9284767673 від 17.09.2025 року), вересень 2025 року (№ 9324281818 від 20.10.2025 року); - зобов`язати Головне управління ДПС у Полтавській області анулювати декларацію з податку на прибуток підприємств, подану ТОВ "ФІБЕРСЕРВІС" за 2024 рік від 28.01.25 №9421347569 із сумою зобов`язання по податку на прибуток 4640 грн.; - зобов`язати Головне управління ДПС у Полтавській області сплатити ТОВ "ФІБЕРСЕРВІС" за рахунок коштів державного бюджету України надміру сплачені грошові зобов`язання на суму 1117581 грн., що складаються з переплати з ПДВ на суму 1112941 грн. та переплати з податку на прибуток підприємств на суму 4640 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що підприємством оскаржено рішення відповідача від 20.03.2024 року № 37/16-31-04-05-09, згідно до якого реєстрація підприємства у якості платника єдиного податку 3 групи із ставкою 5 відсотків без сплати ПДВ анулювалося з 01.04.2024 року. 25.03.2025 року Полтавським окружним адміністративним судом було постановлено рішення по справі № 440/5601/24 про задоволення позову підприємства у повному обсязі та скасування рішення Головного управління ДПС у Полтавській області від 20.03.2024 року № 37/16-31- 04-05-09. На виконання рішення суду листом № 36869/6/16-31-04-08-04 від 26.11.2025 року Головне управління ДПС в Полтавській області відмовило у скасуванні реєстрації підприємства платником ПДВ з 02.04.2024 року, у анулюванні декларацій з ПДВ, не відповіло на вимогу про повернення переплати з ПДВ у розмірі 1112941 грн., а також на вимогу у анулюванні декларації з податку на прибуток підприємства та поверненні переплати з податку на прибуток підприємств у сумі 4640 грн. та відмовило у анулюванні декларацій з ПДВ, зазначивши те, що процедура анулювання декларацій ПДВ не передбачена Податковим кодексом України. Таким чином, правове становище підприємства не було поновлено повністю: наслідки скасованого судом рішення не були виправлені, декларації з ПДВ та податку на прибуток підприємств не були анульовані, переплата з ПДВ у сумі 1112941 грн. та переплата з податку на прибуток підприємств у сумі 4640 грн. не були повернута підприємству. Після набрання рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 25.03.2025 року по справі № 440/5601/24 законної сили підприємство сплатило єдиний податок, який був нарахований за весь час розгляду справи на загальну суму 679158,55 грн. При цьому, вимушена переплата податку на додану вартість та на прибуток на загальну суму 1117581 грн. на даний час не повертається.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 03.12.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі 440/16093/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фіберсервіс" до Головного управління ДПС у Полтавській області про скасування податкового повідомлення-рішення. Справу ухвалено розглядати за правилами загального позовного провадження. 
Від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити у задоволенні позову повністю. Зазначав, що відповідно до баз даних інформаційних систем ДПС, платник ТОВ "ФІБЕРСЕРВІС", перебуваючи в статусі платника ПДВ, здійснював реєстрацію податкових накладних накладних/розрахунків коригування щодо постачання товарів (послуг) та отримував податкові накладні, подавав податкові декларації з податку на додану вартість, сплачував до бюджету податкові зобов`язання. Таким чином, протягом періоду з 01.04.2024 (дати реєстрації платником ПДВ) та до дати внесення запису про анулювання такої реєстрації (30.09.2025), виходячи з положень розділу V Кодексу, Товариство виконувало свої обов`язки платника ПДВ, а саме: декларувало показники обсягів постачання товарів (послуг), здійснювало складання та реєстрацію в ЄРПН податкових накладних/ розрахунків коригування, нарахування сум ПДВ до сплати та забезпечувало ведення податкового обліку та сплату ПДВ до державного бюджету. За податкові (звітні) періоди з квітня 2024 року по вересень 2025 року ТОВ "ФІБЕРСЕРВІС" було подано до податкового органу податкові декларації з податку на додану вартість, згідно з якими задекларовано обсяги постачання на загальну суму 10 617 205 грн., ПДВ – 2 123 441 грн.; обсяги придбання на загальну суму 5 052 494 грн., ПДВ – 1 010 500 грн.; сума податку до сплати – 1112941 грн. Сплачено податок до бюджету в розмірі 1 112 941 грн. Згідно з даними Єдиного реєстру податкових накладних за період з 01.04.2024 по 30.09.2025 ТОВ "ФІБЕРСЕРВІС" зареєстровано виданих податкових накладних із загальною сумою обсягів постачання – 10 248 829,96 грн., ПДВ – 2 049 765,99 грн.; отримано податкових накладних із загальною сумою обсягів придбання – 5 068 328,02 грн., ПДВ – 1 013 665,60 грн. Тобто, ТОВ "ФІБЕРСЕРВІС" видало податкові накладні з сумою ПДВ покупцям послуг, у т.ч. платникам ПДВ, які включили отримані податкові накладні до складу податкового кредиту податкових декларацій з ПДВ та зменшили податок до сплати в бюджет. З огляду на зазначене, за час перебування у статусі платника ПДВ (до дати анулювання реєстрації платником ПДВ) ТОВ "ФІБЕРСЕРВІС" має дотримуватися положень, встановлених Кодексом для платників ПДВ.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 24.12.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
В судове засідання 12.02.2026 року представник позивача не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином, надав клопотання про розгляд справи справи без його участі. 
Представник відповідача проти позову заперечував з підстав, зазначених у заявах по суті справи.
Заслухавши вступне слово представника відповідача та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.
Товариство з обмеженою відповідальністю "Фіберсервіс" зареєстроване юридичною особою та з 01.07.2015 року застосовує спрощену систему оподаткування, є платником єдиного податку третьої групи за ставкою 5 відсотків.
20.03.2024 року Головним управлінням ДПС у Полтавській області прийнято рішення №37/16-31-04- 05-09 про виключення ТОВ "ФІБЕРСЕРВІС" з Реєстру платників єдиного податку 31.03.2024 у зв`язку із здійсненням виду діяльності, який не дає права застосовувати спрощену систему оподаткування.
З 02.04.2024 року ТОВ "ФІБЕРСЕРВІС" зареєструвалося платником податку на додану вартість.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 25.03.2025 року у справі №440/5601/24 позов ТОВ "ФІБЕРСЕРВІС" задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ДПС у Полтавській області від 20.03.2024 № 37/16-31-04-05-09 про анулювання реєстрації ТОВ "ФІБЕРСЕРВІС" платником єдиного податку. Зобов`язано ГУ ДПС у Полтавській області відновити з 01.04.2024 року відомості реєстру платників єдиного податку про реєстрацію ТОВ "ФІБЕРСЕРВІС" платником єдиного податку з 01.04.2024.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 30.09.2025 року у справі №440/5601/24 рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 25.03.2025 року залишено без змін.
На виконання постанови Другого апеляційного адміністративного суду ГУ ДПС у Полтавській області 08.10.2025 року відновлено реєстрацію платником єдиного податку ТОВ "ФІБЕРСЕРВІС" з 01.04.2024 року.
Реєстрація в якості платника податку на додану вартість анульована 30.09.2025 року.
Позивач не погодився із відмовою Головного управління ДПС у Полтавській області щодо анулювання його реєстрації платником податку на додану вартість з дати реєстрації, а також не повернення переплати з ПДВ у сумі 1112941 грн. та переплати з податку на прибуток підприємств у сумі 4640 грн., та звернувся з позовом до суду. 
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного. 
За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, визначено нормами Податкового кодексу України від 2 грудня 2010 року № 2755-VI (далі - ПК України, у редакції, чинній на час спірних правовідносин).
Відповідно до підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.
Підпунктом 14.1.178 пункту 14.1 статті 14.1 ПК України визначено, що податок на додану вартість - непрямий податок, який нараховується та сплачується відповідно до норм розділу V цього Кодексу.
Згідно з пп. 14.1.179, 14.1.181. п. 14.1 ст. 14 ПК України податкове зобов`язання для цілей розділу V цього Кодексу - загальна сума податку на додану вартість, одержана (нарахована) платником податку в звітному (податковому) періоді; податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
Відповідно до ст.ст. 203.1., 203.2. ПК України обов`язком платника ПДВ є надання до податкового органу декларацій з ПДВ та сплата ПДВ: 203.1. Податкова декларація подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.
203.2. Сума податкового зобов`язання, зазначена платником податку в поданій ним податковій декларації, підлягає сплаті протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї статті для подання податкової декларації.
Згідно до положень ст. 43 ПК України: 43.1. Помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов`язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті та статті 301 Митного кодексу України, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу.
43.2. У разі наявності у платника податків податкового боргу, повернення помилково та/або надміру сплаченої суми грошового зобов`язання на рахунок такого платника податків у банку або небанківському надавачу платіжних послуг, або на єдиний рахунок, або шляхом повернення готівковими коштами за чеком, у разі відсутності у платника податків рахунку в банку, небанківському надавачу платіжних послуг, проводиться лише після повного погашення такого податкового боргу платником податків.
43.3. Обов`язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов`язання та пені є подання платником податків заяви про таке повернення (крім повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку з доходів фізичних осіб, які повертаються контролюючим органом на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік за результатами проведення перерахунку його загального річного оподатковуваного доходу) протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми та/або пені.
43.4.Платник податків подає заяву про повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та пені у довільній формі, в якій зазначає напрям перерахування коштів: на рахунок платника податків у банку, небанківському надавачу платіжних послуг; на єдиний рахунок (у разі його використання); на погашення грошового зобов`язання та/або податкового боргу з інших платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, незалежно від виду бюджету; повернення у готівковій формі коштів у разі відсутності у платника податків рахунку в банку, небанківському надавачу платіжних послуг.
43.4-1. У разі повернення надміру сплачених податкових зобов`язань з податку на додану вартість, зарахованих до бюджету з рахунка платника податку в системі електронного адміністрування податку на додану вартість у порядку, визначеному пунктом 200-1.5 статті 200-1 цього Кодексу, такі кошти підлягають поверненню виключно на рахунок платника в системі електронного адміністрування податку на додану вартість, а у разі його відсутності на момент звернення платника податків із заявою на повернення надміру сплачених податкових зобов`язань з податку на додану вартість чи на момент фактичного повернення коштів - шляхом перерахування на рахунок платника податків у банку, небанківському надавачу платіжних послуг.
Підприємство у позові зазначає, що не має податкового боргу, що не заперечується та не спростовується відповідачем та надало письмові заяви про повернення надмірно сплаченого податку на додану вартість та зазначало у зазначених заявах власні банківські реквізити.
При цьому суд враховує, що після анулювання реєстрації платником ПДВ підприємство не може подати уточнюючи декларації з ПДВ за звітний період, а тому анулювання їх відповідачем є безальтернативним варіантом для позивача для відновлення порушених прав.
Пунктами 26-27 Порядку №569 передбачено, що повернення надміру сплачених податкових зобов`язань з податку, зарахованих до бюджету з електронного рахунка платника податку в порядку, визначеному пунктом 200-1.5 статті 200-1 Кодексу, здійснюється шляхом перерахування таких коштів виключно на електронний рахунок платника податку, а у разі його відсутності на дату звернення платника податку із заявою про повернення надміру сплачених податкових зобов`язань з податку чи на дату фактичного повернення коштів - шляхом перерахування на поточний рахунок платника податку в установі банку.
У разі анулювання реєстрації платника податку податкові зобов`язання визначаються на підставі податкової звітності з податку за підсумками останнього звітного (податкового) періоду, визначеного пунктом 184.6 статті 184 Кодексу. Залишок коштів на електронному рахунку платника податку після розрахунків з бюджетом за результатами останнього звітного (податкового) періоду перераховується до бюджету.
Якщо після анулювання реєстрації платника податку залишок коштів на електронному рахунку недостатній для сплати до бюджету узгоджених податкових зобов`язань з податку на підставі поданих контролюючому органу податкових декларацій з податку, остаточний розрахунок з бюджетом таким платником здійснюється з поточного рахунка на електронний рахунок.
Якщо залишок коштів на електронному рахунку, який після анулювання реєстрації платника податку перераховано до бюджету, перевищує суми узгоджених податкових зобов`язань з податку за результатами останнього звітного (податкового) періоду, такі суми повертаються з бюджету в порядку, передбаченому статтею 43 Кодексу, за заявою платника податку.
Отже, електронний рахунок платника податку на додану вартість відкривається Казначейством останньому на безоплатній основі та виключно з цього рахунку здійснюються розрахунки з бюджетом у частині сплати цього податку. Відтак, зарахування коштів на такий рахунок неможливо ототожнювати із зарахуванням коштів до бюджету. Повернення за правилами ст. 43 Податкового кодексу України коштів з такого рахунку допускається виключно у випадку, коли після анулювання реєстрації платника податку кошти з цього рахунку переховано до бюджету і вони перевищують суму узгоджених податкових зобов`язань з ПДВ за результатами останнього звітного (податкового) періоду.
Згідно ст. 1 Протоколу Першого Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Верховенство права, один із основоположних принципів демократичного суспільства, притаманний усім статтям Конвенції, а тому, при будь-якому втручанні державних органів у право на мирне володіння майном повинно бути забезпечено справедливий баланс між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи.
Так, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі Щокін проти України (заяви № 23759/03 та № 37943/06) зазначив, зокрема, що верховенство права, один із основоположних принципів демократичного суспільства, притаманний усім статтям Конвенції; відсутність в національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу якості закону, передбачену Конвенцією, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника.
Як зазначено у пункті 186 рішення ЄСПЛ у справі Промислово-фінансовий Консорціум Інвестиційно-металургійний Союз проти України (заява № 10640/05, п. 186) принцип законності передбачає, що чинні положення національного законодавства є достатньо доступними, чіткими та передбачуваними у своєму застосуванні (рішення у справі Беєлер проти Італії [ВП] (Beyeler v. Italy), заява № 33202/96, пункти 109, 110). Аналогічно національне законодавство має надавати засіб юридичного захисту від свавільного втручання державних органів влади у права, захищені Конвенцією (рішення у справі Хасан і Чауш проти Болгарії [ВП] (Hasan and Chaush v. Bulgaria), заява № 30985/96, п. 84).
Крім того, у справі Новік проти України (заява № 48068/06, п. 19) ЄСПЛ зробив висновок, що надзвичайно важливою умовою є забезпечення загального принципу юридичної визначеності. Вимога якості закону у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції означає, що закон має бути достатньо доступним, чітко сформульованим і передбачуваним у своєму застосуванні для убезпечення від будь-якого ризику свавілля.
У справі C.A. ZRT. AND T.R. v. Hungary (заява № 11599/14 та 11602/14) ЄСПЛ було констатовано порушення статті 1 Протоколу першого до Конвенції (захист права власності), зокрема з огляду на те, що 21 липня 2015 року Конституційний Суд Угорщини у своєму рішенні зауважив, що законодавець не запровадив виключних правил для компенсації договірним сторонам майнових збитків, що виникають внаслідок ex lege припинення прав узуфрукту та договорів про користування, що врегульовано Перехідним законом; Конституційний Суд Угорщини підкреслив, що, враховуючи різноманітність відповідних правовідносин, загальні норми цивільного права стосовно врегулювання спорів не здатні врегулювати всі можливі претензії між зацікавленими сторонами; отже, через незапровадження законодавцем порядку врегулювання така законодавча прогалина була визнана неконституційною; Конституційний Суд Угорщини закликав законодавця врегулювати це питання не пізніше 1 грудня 2015 року, але за наявною в Суду інформацією такого компенсаційного механізму запроваджено ще не було. У цій справі ЄСПЛ знову наголосив на тому, що правові норми, на яких ґрунтується втручання, повинні бути достатньо доступними, точними та передбачуваними при їх застосуванні; норма є передбачуваною, коли вона забезпечує захист від свавільного втручання державних органів.
У постанові від 30.01.2019 у справі № 442/456/17 Велика Палата Верховного Суду, здійснюючи відступ від позиції Верховного Суду України, вказала на те, що цей суд при ухваленні постанови від 25.05.2016 у справі № 419/794/15-а віддав перевагу найменш сприятливому для позивачки тлумаченню законодавства України, водночас положеннями ст. 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави; суд повинен застосовувати принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ, а звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06.11.2018 у справі № 812/292/18 зазначила, що норми законодавства, які допускають неоднозначне або множинне тлумачення, завжди трактуються на користь особи.
Також у постанові від 13.02.2019, що прийнята Великою Палатою Верховного Суду у зразковій справі № 822/524/18, із посиланням на положення ст. ст. 1, 8, 92 Конституції України, а також на ст. 9 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права зроблено висновок, що у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, наявність у національному законодавстві правових прогалин щодо захисту прав людини та основних свобод, зокрема, у сфері пенсійного забезпечення, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Цей принцип також закріплено й у пп. 4.1.4 п. 4.1 ст. 4 ПК України у вигляді презумпції правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу. У разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів, чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків (п. 56.21 ст. 56).
Конституційний Суд України у своєму рішенні від 29.06.2010 № 17-рп/2010 констатував, що одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.
Крім того, у рішенні Конституційного Суду України у справі від 22.09.2005 року № 5-рп/2005 міститься наступний висновок із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі.
У постанові від 03.07.2019 у справі №911/1521/18 Верховний Суд наголосив на тому, що відповідно до вимог принципу правової визначеності, правозастосовчий орган у випадку неточності, недостатньої чіткості, суперечливості норм позитивного права має тлумачити норму на користь невладного суб`єкта (якщо однією зі сторін спору є представник держави або органу місцевого самоврядування), адже якщо держава нездатна забезпечити видання зрозумілих правил, то саме вона і повинна розплачуватися за свої прорахунки. Це так зване правило пріоритету норми за найбільш сприятливим для особи тлумаченням.
Крім того, у постанові від 29.04.2020 у справі № 826/2338/17 Верховний Суд підкреслив, що одним із суттєвих елементів принципу верховенства права є принцип юридичної визначеності. Він має різні прояви, зокрема, є одним із визначальних принципів доброго врядування і належної адміністрації (встановлення процедури і її дотримання), частково співпадає з принципом законності (чіткість і передбачуваність закону, вимоги до якості закону).
Втручання у право мирного володіння майном особи має переслідувати легітимну мету, яка чітко передбачена національним законодавством, зокрема, приписами ПК України. Разом з тим, аргументів, що таке втручання є правомірним та відповідає меті і завданням податкового законодавства, суб`єктом владних повноважень у цій справі не наведено.
Приписи п. п. 43.5 - 43.6 ст. 43 ПК України визначають, що контролюючий орган не пізніше ніж за п`ять робочих днів до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви готує висновок про повернення належних сум коштів з відповідного бюджету або з єдиного рахунку та подає його для виконання до органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.
На підставі отриманого висновку орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, протягом п`яти робочих днів здійснює повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та пені платникам податків у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Контролюючий орган несе відповідальність згідно із законом за несвоєчасність передачі органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів для виконання висновку про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету.
Повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань платникам податків здійснюється з бюджету, у який такі кошти були зараховані, або з єдиного рахунку.
Процедура повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, а саме: податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджету, коштів від повернення до бюджетів бюджетних позичок, фінансової допомоги, наданої на поворотній основі, та кредитів, у тому числі залучених державою (місцевими бюджетами) або під державні (місцеві) гарантії (далі - платежі) визначається Порядком повернення коштів, помилково або надміру зарахований до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 №787 (далі - Порядок №787).
Відповідно до п. 3 Порядку № 787 Повернення (перерахування) помилково або надміру зарахованих до бюджету платежів та перерахування між видами доходів і бюджетів коштів, помилково та/або надміру зарахованих до відповідних бюджетів через єдиний рахунок, у національній валюті здійснюється Казначейством або головними управліннями Казначейства з відповідних рахунків за надходженнями, відкритих в Казначействі відповідно до законодавства, шляхом оформлення платіжних інструкцій для здійснення внутрішніх операцій.
Повернення (перерахування) платежів у національній валюті здійснюється на рахунки отримувачів коштів, відкриті в банках або небанківських надавачів платіжних послуг, або Казначействі, вказані у поданні (висновку, повідомленні) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, органів, які ведуть облік заборгованості в розрізі позичальників, заяві платника (у разі повернення судового збору (крім помилково зарахованого)).
За правилами п. 5 Порядку № 787 повернення (перерахування) помилково або надміру зарахованих до бюджету або повернення на єдиний рахунок (у разі його використання) податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів, або перерахування між видами доходів і бюджетів коштів, помилково та/або надміру зарахованих до відповідних бюджетів через єдиний рахунок, здійснюється за поданням (висновком, повідомленням) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за судовим рішенням, яке набрало законної сили.
У разі повернення (перерахування) помилково або надміру зарахованих до бюджету зборів, платежів та інших доходів бюджетів (крім зборів та платежів, контроль за справлянням яких покладено на органи ДПС та органи Держмитслужби) орган, що контролює справляння надходжень бюджету, засобами системи Казначейства формує подання в електронній формі згідно з додатком 1 до цього Порядку та подає його до відповідного головного управління Казначейства за місцем зарахування платежу до бюджету, Казначейства.
Отже, умовою повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань, окрім відсутності податкового боргу у платника податку незалежно від виду боргу, є воля самого платника податків, яка виражається у подачі до відповідного контролюючого органу заяви про таке повернення.
У свою чергу, підставою для повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках податкового органу як переплата, і митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється контролюючими органами, є висновок податкового органу про повернення надмірно сплачених сум податку.
У спірному випадку, як вже було зазначено вище, повернення помилково сплачених коштів повинно здійснюватися в порядку ст. 43 ПК України, що узгоджується також й з позицією Верховного Суду, висловленої у постанові від 09.02.2023 у справі № 380/2458/21.
Матеріали справи свідчать, що позивач зареєстрований платником податку на додану вартість з 02.04.2024 року через неправомірне рішення відповідача, яке було скасовано судом та повернуто підприємство в стан який існував до прийняття скасованого рішення №37/16-31-04-05-09, яким реєстрація підприємства у якості платника єдиного податку 3 групи із ставкою 5 відсотків без сплати ПДВ анульована з 01.01.2024 року.
В період з 01.04.2024 року по 30.09.2025 року позивач сплатив до бюджету податок на додану вартість на суму 1112941,00 грн. та податок на прибуток підприємств на суму 4640,00 грн., що відповідачем не заперечується.
У зв`язку з набранням законної сили рішенням суду у справі № 440/5601/24 із заявою про повернення помилково сплачених грошових зобов`язань позивач звернувся до податкового органу в межах строку, визначеного п. 43.3 ст. 43 ПК України.
При цьому, відмовляючи у поверненні помилково сплачених коштів, відповідач обмежився посиланням на те, що вони були сплачені згідно самостійно визначених позивачем податкових зобов`язань в деклараціях, що свідчить про протиправну бездіяльність контролюючого органу щодо неповернення платнику податків помилково сплачених коштів.
Поряд з цим, відповідач як суб`єкт владних повноважень, який за правилами Порядку №569 відповідає за адміністрування ПДВ, має можливість, як адміністратор цієї системи, вчиняти дії, зокрема, щодо повернення помилково зарахованих коштів з рахунку платника ПДВ, шляхом підготовки та подання до органу, що здійснює казначейське обслуговування, відповідного висновку (реєстру).
Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
У рішенні від 16.09.2015 у справі №21-1465а15 Верховний Суд України вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
З урахуванням наведеного та зважаючи на вчинення платником податків всіх необхідних та можливих дій, спрямованих на повернення помилково сплачених коштів, суд вважає за необхідне: визнати протиправною відмову Головного управління ДПС у Полтавській області щодо анулювання реєстрації платником податку на додану вартість Товариства з обмеженою відповідальністю "Фіберсервіс" з дати реєстрації 02.04.2024 року;
зобов`язати Головне управління ДПС у Полтавській області анулювати реєстрацію платником податку на додану вартість Товариства з обмеженою відповідальністю "Фіберсервіс" з дати реєстрації 02.04.2024 року.
зобов`язати Головне управління ДПС у Полтавській області анулювати декларації з податку на додану вартість, подані Товариством з обмеженою відповідальністю "Фіберсервіс" за: травень 2024 року (№ 9165529087 від 17.06.2024 року), червень 2024 року (№9199143828 від 17.07.2024 року), липень 2024 року (№ 9238251413 від 16.08.2024 року), серпень 2024 року (№ 9273586985 від 18.09.2024 року), вересень 2024 року (№ 9310065153 від 18.10.2024 року), жовтень 2024 року (№ 9349227171 від 18.11.2024 року), листопад 2024 року (№ 9383264785 від 17.12.2024 року), грудень 2024 року (№ 9417247972 від 17.01.2025 року), січень 2025 року (№ 9035804574 від 18.02.2025 року), лютий 2025 року (№ 9068487216 від 17.03.2025 року), березень 2025 року (№ 9106233089 від 18.04.2025 року), квітень 2025 року (№ 9139635155 від 16.05.2025 року), травень 2025 року (№ 9174657426 від 17.06.2025 року), червень 2025 року (№ 9211049479 від 17.07.2025 року), липень 2025 року (№ 9248410261 від 18.08.2025 року), серпень 2025 року (№ 9284767673 від 17.09.2025 року), вересень 2025 року (№ 9324281818 від 20.10.2025 року);
зобов`язати Головне управління ДПС у Полтавській області анулювати декларацію з податку на прибуток, подану Товариством з обмеженою відповідальністю "Фіберсервіс" за 2024 рік (№9421347569 від 28.01.2025 року);
зобов`язати Головне управління ДПС у Полтавській області підготувати та подати до органу, що здійснює казначейське обслуговування коштів, висновок про повернення Товариству з обмеженою відповідальністю "Фіберсервіс" за рахунок коштів державного бюджету України надміру сплачених грошових коштів з податку на додану вартість на суму 1112941,00 грн. та з податку на прибуток підприємств на суму 4640,00 грн.
Отже, адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Фіберсервіс" слід задовольнити. 
Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, 

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Фіберсервіс" (вул. Дмитра Коряка, 3, м. Полтава, 36003; код ЄДРПОУ 39780369) до Головного управління ДПС у Полтавській області (вул. Європейська, 4, м. Полтава, 36000; код ЄДРПОУ 44057192) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.
Визнати протиправною відмову Головного управління ДПС у Полтавській області щодо анулювання реєстрації платником податку на додану вартість Товариства з обмеженою відповідальністю "Фіберсервіс" з дати реєстрації 02.04.2024 року.
Зобов`язати Головне управління ДПС у Полтавській області анулювати реєстрацію платником податку на додану вартість Товариства з обмеженою відповідальністю "Фіберсервіс" з дати реєстрації 02.04.2024 року.
Зобов`язати Головне управління ДПС у Полтавській області анулювати декларації з податку на додану вартість, подані Товариством з обмеженою відповідальністю "Фіберсервіс" за: травень 2024 року (№ 9165529087 від 17.06.2024 року), червень 2024 року (№9199143828 від 17.07.2024 року), липень 2024 року (№ 9238251413 від 16.08.2024 року), серпень 2024 року (№ 9273586985 від 18.09.2024 року), вересень 2024 року (№ 9310065153 від 18.10.2024 року), жовтень 2024 року (№ 9349227171 від 18.11.2024 року), листопад 2024 року (№ 9383264785 від 17.12.2024 року), грудень 2024 року (№ 9417247972 від 17.01.2025 року), січень 2025 року (№ 9035804574 від 18.02.2025 року), лютий 2025 року (№ 9068487216 від 17.03.2025 року), березень 2025 року (№ 9106233089 від 18.04.2025 року), квітень 2025 року (№ 9139635155 від 16.05.2025 року), травень 2025 року (№ 9174657426 від 17.06.2025 року), червень 2025 року (№ 9211049479 від 17.07.2025 року), липень 2025 року (№ 9248410261 від 18.08.2025 року), серпень 2025 року (№ 9284767673 від 17.09.2025 року), вересень 2025 року (№ 9324281818 від 20.10.2025 року).
Зобов`язати Головне управління ДПС у Полтавській області анулювати декларацію з податку на прибуток, подану Товариством з обмеженою відповідальністю "Фіберсервіс" за 2024 рік (№9421347569 від 28.01.2025 року).
Зобов`язати Головне управління ДПС у Полтавській області підготувати та подати до органу, що здійснює казначейське обслуговування коштів, висновок про повернення Товариству з обмеженою відповідальністю "Фіберсервіс" за рахунок коштів державного бюджету України надміру сплачених грошових коштів з податку на додану вартість на суму 1112941,00 грн. та з податку на прибуток підприємств на суму 4640,00 грн.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Полтавській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фіберсервіс" судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 20 678,17 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України.
Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Повне рішення складено 23 лютого 2026 року.

Головуючий суддя	 	А.Б. Головко