справа №220/205/23 
провадження №1-кп/176/126/26 

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2026 р. Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 , 
з участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Жовті Води кримінальне провадження по обвинуваченню  ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Київ, громадянина України, не одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей немає, з середньою спеціальною освітою, військовослужбовця ЗСУ за мобілізацією, солдата, який проходив службу па посаді стрільця 1 стрілецького взводу 3 стрілецької роти 1 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 , група інвалідності не встановлена, раніше не судимого, зареєстрованого та фактично мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань №12023052620000001 від 01.01.2023 року,

з участю учасників судового провадження: прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника обвинуваченого – адвоката ОСОБА_5 , 

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 заподіяв умисне тяжке тілесне ушкодження ОСОБА_6 за таких обставин.
ОСОБА_3 за наказом №46 від 25.02.2022 призваний за мобілізацією ІНФОРМАЦІЯ_2 до військової частини НОМЕР_1 , за наказом № 296 від 01.11.2022 призначеним на посаду стрільця 1 стрілецького взводу, 3 стрілецької роти 1 стрілецького батальйону, військової частини НОМЕР_1 ЗСУ. Для виконання покладених обов`язків солдату ОСОБА_3 15.09.2022 видано вогнепальну зброю, а саме: автомат АК-74, № НОМЕР_2 , 1990 року випуску, чотири магазини до нього та бойові патрони калібру 5x45 мм у кількості 120 шт.
За наказом № 235 від 01.09.2022 солдата військової служби за призивом під час мобілізації ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , призначено на посаду стрільця 2 стрілецького відділення, 2 стрілецького взводу, 3 стрілецької роти, 1 стрілецького батальйону, військової частини НОМЕР_1 .
Згідно з положеннями ст.ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби ЗС України, ст.ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту ЗС України та Військової присяги, солдат ОСОБА_3 , як військовослужбовець, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України, знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, дорожити бойовою славою своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця.
Положеннями ст.ст. 20-22 Статуту внутрішньої служби ЗС України передбачено, що військовослужбовці під час виконання службових обов`язків мають право носити, зберігати та застосовувати зброю в порядку, встановленому законодавством. Застосування зброї допускається, якщо інші заходи виявилися не ефективними або якщо застосування інших заходів є неможливим. Також, застосуванню зброї, повинно передувати попередження про намір застосовувати зброю і постріл угору.
Військовослужбовці мають право застосовувати зброю: для захисту свого здоров`я і життя, а також здоров`я і життя інших військовослужбовців і цивільних осіб від нападу, якщо іншими способами і засобами захистити їх у даній ситуації не можливо; для затримання особи, яку застали при вчиненні тяжкого злочину та яка намагається втекти або яка чинить збройний опір, намагається втекти з-під варти; для затримання озброєної особи, яка загрожує застосуванням зброї та інших засобів, що становить загрозу для життя і здоров`я військовослужбовця чи інших осіб; для відбиття нападу на об`єкти, що охороняються військовослужбовцями; для звільнення цих об`єктів у разі захоплення; у разі спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою, якщо іншими способами і засобами неможливо припинити цю спробу. У разі застосування і використання зброї військовослужбовець зобов`язаний вжити всіх заходів для того, щоб не було завдано шкоди стороннім особам.
Так, у відповідності до ст.ст. 17, 65 Конституції України ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності і України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Згідно ст.ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військовослужбовець зобов`язаний: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України. Військової присяги, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України. Відповідно до ст. 12 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові.
Всупереч наведених вимог законодавства ОСОБА_3 , проходячи військову службу за мобілізацією у Збройних Силах України на підставі Указу Президента України №69/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію» та призначений на посаду стрільця 1 стрілецького взводу 3 стрілецької роти НОМЕР_3 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 ЗСУ, у званні солдат, в порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 12, 16, 127, 128, 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 01.01.2023 року, перебуваючи у АДРЕСА_2 , у житловому будинку АДРЕСА_3 , діючи умисно, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючись раптово виниклим умислом, спрямованим на спричинення тяжких тілесних ушкоджень військовослужбовцю військової частини НОМЕР_1 ЗСУ солдату ОСОБА_6 , усвідомлюючи злочинність вчинюваних ним дій, розуміючи суспільно-небезпечні наслідки та, бажаючи їх настання, заподіяв тяжкі тілесні ушкодження потерпілому за наступних обставин.
Так, 31.12.2022 року, приблизно в 21 годині 30 хвилин, перебуваючи у населеному пункті Бурлацьке Комарської сільської громади Волноваського району Донецької області у житловому будинку АДРЕСА_3 , солдат ОСОБА_3 вживав алкогольні напої, після чого ліг спати.
Через деякий час до будинку зайшов солдат ОСОБА_6 і між останніми, на ґрунті неприязних відносин виник конфлікт, в ході якого у солдата ОСОБА_3 раптово виник умисел на умисне спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_6 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_3 , 01.01.2023 року приблизно 01 годині 00 хвилин, взяв закріплену за ним вогнепальну зброю, а саме: автомат АК-74, № НОМЕР_2 , 1990 року випуску, споряджений магазином з бойовими патронами калібру 5,45 мм. у кількості 45 шт., при цьому, зазначений автомат він привів у бойову готовність, тобто зняв його з запобіжника, дослав патрон до патронника, повернув перемикач вогню у положення режиму одиночної стрільби та, перебуваючи у приміщенні зали у вищезазначеному будинку, ОСОБА_3 на відстані близько 2 метрів від ОСОБА_6 , діючи умисно, усвідомлюючи злочинність своїх дій, розуміючи суспільно - небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, тримаючи автомат двома руками, направив його в напрямок ОСОБА_6 та вказівним пальцем правої руки, умисно натиснув на спусковий гачок, здійснивши один постріл у грудну клітину ОСОБА_6 , заподіявши йому вогнепальне наскрізне поранення грудної клітини зліва, поранення верхньої частки лівої легені, поранення міжреберних судин, травматичного гемотораксу зліва 1 ст., багатоуламковий перелом лівої лопатки, пристінковий пневмоторакс, контузію легеневої паренхіми, бульозної емфіземи.
Побачивши, що ОСОБА_6 отримав поранення у груди та упав на підлогу, ОСОБА_3 , зупинив здійснення пострілів з автомату, що надало можливості ОСОБА_6 , який залишився при тямі, вчинити супротив, поставив зброю ОСОБА_3 на запобіжник та вибігти з кімнати.
Своїми діями ОСОБА_3 заподіяв потерпілому ОСОБА_6 тілесне ушкодження у вигляді вогнепального наскрізного поранення грудної клітини зліва, поранення межреберних судин, поранення верхньої частки лівої легені, травматичний гемоторакс зліва 1 с., багато уламковий перелом 4 ребра лівої половини грудної клітини, багато уламковий перелом лівої лопатки, пристінковий пневмоторакс, контузія легеневої паренхіми, бульозна емфізема, утворилися від пробивної дії кулі, випущеної з вогнепальної зброї. Згідно наказу МОЗ № 6 від 17.01.1985 р., вищезазначені тілесні ушкодження відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що небезпечні для життя в момент їх заподіяння.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину визнав частково. Зокрема, не визнав обвинувачення за замах на умисне вбивство, оскільки умислу на позбавлення життя потерпілого у нього не було. Дав суду показання про те, що проживав з ОСОБА_7 в будинку в одній кімнаті, і саме до нього були претензії у ОСОБА_8 . Вони перебували у АДРЕСА_3 , проживав тимчасово, в приміщенні будинку були також кухарі. 31 грудня 2022 року він повернувся з позиції, приблизно о 19-00 годині, поспілкувався з хлопцями, зателефонував своїм рідним, привітав з Новим роком. Після чого він пішов до будинку де проживав. Він та кухарі повечеряли. Після чого він пішов у сусідній будинок, де також були його побратими, привітати їх з новим роком. Згодом, його запросили на вечерю інші хлопці до будинку, де мешкав ОСОБА_8 . Він спочатку відмовився, але згодом погодився. Підлога у кімнаті куди він прийшов, була нерівна, і він перечепився, та коли падав облокотився на ОСОБА_8 , на його плече. Він прийняв це як напад на нього, його це дуже розлютило і він встав і вдарив його по обличчю, після цього хлопці угомонили потерпілого. Після чого він вирішив піти до свого будинку. Це було приблизно о 23 годині. Він прийшов додому та ліг відпочивати. Він прокинувся від того, що почув крики «З новим роком, вставайте, дайте соку». Це був ОСОБА_8 . Він підвівся, сказав йому «У мене болить голова, чого ти кричиш». Потерпілий підбіг та зчепився з ОСОБА_7 , почав його «тріпати», той став кричати, він підійшов до ОСОБА_8 у сказав «Не чіпай його». Тоді ОСОБА_8 вдарив його по обличчю. Після цього він трохи втратив свідомість. Лише пам`ятає, що ОСОБА_8 йому погрожував, тягав його, прикладав до стінки. Казав йому не втручатися в справи, бо приб`є. Далі він пам`ятає як стояв з опущеною зброєю, біля нього ОСОБА_9 , підбіг ОСОБА_10 і вони кричать на нього, «Що ти наробив». У нього шоковий стан. Далі, прийшов командир із старшиною та двома патрульними, вони сказали йому одягатися і повели його до свого будинку. У той вечір він вживав алкоголь – горілку. Навів автомат на ОСОБА_8 , оскільки хотів налякати його. Те, що стався постріл – це випадковість, його необережність. Він направив автомат в сторону ОСОБА_8 , зняв із запобіжника, тоді передернув затвор і вистрелив. Однак, не мав наміру вбивати потерпілого, постріл був неприцільний. Між ними була відстань десь 2 метри. Коли ОСОБА_9 сказав йому віддати зброю, він зброю тримав опущеною до низу. Зброю віддав ОСОБА_9 . Після пострілу у нього був шоковий стан, тому не міг надати допомогу потерпілому і потерпілий вибіг з кімнати. Він щиро кається, просив пробачення у потерпілого, він розумів що накоїв, він плакав.
Після першого пострілу опустив зброю, відчув потемніння в очах, дзвін в вухах, ОСОБА_9 тряс його, казав, що ти наробив, він віддав зброю, шкодував, плакав. Зброю потерпілий в нього не забирав, він сам віддав її ОСОБА_9 . Зброю взяв, бо намагався привести до тями потерпілого, по іншому він не реагував, був у неадекватному стані. Все сталося випадково, навіщо направив дуло на потерпілого не може пояснити. Постріл був з необережності.

В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 дав показання про те, що він вже нічого не хоче. Відмовився давати вільні показання. Надав відповіді на запитання прокурора. Зокрема, 01 січня 2023 року, він прийшов до приміщення, де мешкав ОСОБА_11 . Розмовляв з поварами. Між ним та обвинуваченим виник словесний конфлікт, а потім дійшло до рукоприкладство. Після цього вони заспокоїлися. Він розмовляв з кухарем. В цей час підійшов ОСОБА_11 за спиною та вистрелив в нього з автомата. Прізвище кухаря не пам`ятає. Він почув як ОСОБА_11 зняв запобіжник в зброї. ОСОБА_11 напевно хотів його вбити. Постріл був одиничний. Йому стало погано, він почав кричати. ОСОБА_12 пройшла 2 см від серця, поранення було наскрізне. Він підірвався правою рукою підняв автомат, який ОСОБА_11 тримав, вгору і ударив його, а потім штовхнув його на ліжко. Він почав бігти до своїх хлопців, щоб надали допомогу. На запитання прокурора, чи правильно він зрозумів, що обвинувачений не звертав уваги на крики потерпілого і продовжував направляти зброю на нього, потерпілий відповів – так. Не міг пояснити причину конфлікту між ОСОБА_11 та ним. Він тієї ночі вживав напій «REVO». В приміщенні будинку освітлення не було, вони користувалися фонариками, щоб не видати себе. В приміщення будинку він зайшов до кухарів за соком, а не до ОСОБА_11 . ОСОБА_11 почав щось казати до нього, простягати руки, тоді він вдарив ОСОБА_11 декілька разів, щоб заспокоїти. Після пострілу, побратими відвезли його до лікарні у м. Запоріжжя. Напередодні цих подій, був конфлікт з ОСОБА_11 , але з приводу чого не пам`ятає. Зазначив, що ОСОБА_11 мав намір його вбити.
Потерпілий в подальшому відмовився відповідати на запитання сторони захисту.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_13 дав показання про те, що він проходить військову службу. Обвинувачений та потерпілий його підлеглі. У новорічну ніч 2023 року до нього підбіг черговий та повідомив, що ОСОБА_11 підстрелив ОСОБА_8 . ОСОБА_11 пішов затримувати старшина і ротний. Старшина привів ОСОБА_11 , а він побіг до їхнього будинку, потерпілому ОСОБА_8 надали допомогу і він відвіз його на стабілізаційний пункт. ОСОБА_11 був в стані сильного сп`яніння. Він повіз його на медичне освідування до ВСП у м.Курахове. Зі слів ОСОБА_11 , ОСОБА_8 до нього приставав. ОСОБА_8 теж був у стані алкогольного сп`яніння. Як до солдат претензій не було, солдати добросовісні, добре виконували свою роботу, ні один ні другий в стані алкогольного сп`яніння не потраплялись, як він зрозумів вони з позиції прийшли і ОСОБА_11 вирішив відпочити. Вживав алкоголь, там було ціле село з військовослужбовцями, за всіма дивитися теж не могли.
Поранення потерпілого буле наскрізне. Йому розповідали, що поранення було на відстані декілька сантиметрів від життєво-важливих органів. ОСОБА_11 стріляв із закріпленої за ним зброї – автомата АК. Потім в приміщенні будинку, де стався постріл, в стіні будинку виявили кулю, кулю передали солдати йому, а він видав поліції. Військова служба правопорядку наказала з фотографувати місце злочину та відправити фото поліції. 
Йому відомо, що конфліктних ситуацій не було і ніхто не заявляв, не повідомляв про це. На його думку, це все було під дією алкоголю, ОСОБА_11 був у себе, в будинку, в якому тоді жив. До нього прибіг, як він розповідав ОСОБА_8 і почав до нього застосовувати силу, а він ніби то захищався. Обидва були на позиціях, приймали участь у боях, вживали алкоголь та роботу свою виконували. У ОСОБА_14 не було конфліктів з іншими побратимами.
У нього така рота, куди направлялися військові з інших рот, щоб вони не заважали нікому воювати. Виходи були на важкі позиції, він їх контролював. Йому на очі вони п`яні намагалися не потрапляти, а як потрапляли тоді приймалися виховні заходи. 

В судовому засіданні свідок ОСОБА_15 суду дав показання, що 31.12.2022 р. в 21 год. він ліг відпочивати, о першій годині ночі прокинувся від звуку пострілу, почув крики потерпілого, що його поранено. Коли він зайшов до кімнати, потерпілий вибіг в сусідній будинок за допомогою. Які були поранення у потерпілого, він не бачив. В приміщенні будинку було дуже темно, освітленням не користувалися. У ОСОБА_11 була зброя - автомат. Потім прийшли командири, забрали ОСОБА_11 . Зазначає, що жили з ОСОБА_3 в одному будинку, спали в різних кімнатах. ОСОБА_8 з ними не жив у будинку. ОСОБА_11 добрий товариш, завжди підтримував. Потерпілий був нахабний, міг нагрубити старшим. На думку свідка обвинувачений не мав намір вбивати потерпілого. Однак, що між ними сталося йому невідомо. Після пострілу, обвинувачений був розгублений, наляканий.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_16 дав суду показання, події відбувалися в новорічну ніч 2023 року. Вона жили в селі в Донецькій області, прийшов до них в будинок потерпілий ОСОБА_8 , попросив у них сік, він дав йому сік. Потерпілий та ОСОБА_11 почали сваритися. Він вигнав потерпілого з будинку та зачинив за ним двері. Ліг відпочивати. Потім потерпілий знову прийшов до них, знову він почав розбиратися з обвинуваченим в кімнаті. Він в цій кімнаті не знаходився. В цей час він почув пересмикування затвору та постріл. Події відбувалися у великій кімнаті, де жив ОСОБА_11 . Він мешкав в цьому ж будинку, але в іншій кімнаті. Освітлення в кімнатах не було. Світилась лампочка у коридорі. Перед пострілом він лише чув, що обвинувачений та потерпілий сварилися, їх слів він не чув. Після пострілу він забіг до кімнати, де був ОСОБА_11 та ОСОБА_8 . В тій кімнаті також був ОСОБА_17 . Вони забирали автомат у ОСОБА_11 . Прибігши, побачив потерпілого на підлозі, який присів, притискаючи рану, сказав: "Він в мене стрельнув". 1,5-2 метри від нього стояв обвинувачений з автоматом, він бачив його. Куди було направлене дуло автомату в той момент, він не бачив, було темно. ОСОБА_9 був у тій саме кімнаті, відпочивав. Потерпілий сидів навколішки і притискав рану. Потім потерпілий вибіг, а він за ним. Коли він повернувся до кімнати, ОСОБА_11 казав «Що я натворив». ОСОБА_11 не чинив опір. Потерпілий пішов до своїх, де йому надали допомогу. Потім його відвезли. Саме поранення він бачив в тулубі, з лівої сторони, біля серця. Там дірочка була і кров, не багато. Повернувшись, він побачив ОСОБА_11 , який шкодував, плакав, казав що я наробив. ОСОБА_18 про потерпілого. Поранення було наскрізне. 

В судовому засіданні свідок ОСОБА_19 дав суду показання, що в новорічну ніч 2023 року вони вживали алкоголь. Жили в будинку в селі, горіла свічка, було темно, світло тільки в коридорі. Він ліг відпочивати. Почув постріл. Побачив в кімнаті обвинуваченого, потерпілого в кімнаті вже не було. ОСОБА_11 стояв наляканий, руки у нього тряслися. Він простягнув руку, а ОСОБА_11 віддав йому зброю. Постріл він не бачив. 
Вина обвинуваченого у заподіянні умисного тяжкого тілесного ушкодження підтверджується письмовими доказами, які дослідженні в судовому засіданні:

1. Протоколом огляду від 01.01.2023 року та фототаблицею до нього, в ході якого виявлено та оглянуто предмет, зовні схожий на АК 74, магазин до нього, предмети, зовні схожі на набої в кількості 44 шт., предмет, зовні схожий на гільзу від набоїв, які було вилучено.
2. Протоколом огляду місця події від 03.01.2023 року та фототаблицею до нього, з якого вбачається, що проводився огляд місця будинку події та території подвір`я за адресою: АДРЕСА_2 , у тому числі приміщення зали будинку. Виявлено на стіні зальної кімнати, у шпалерах, над диваном, мається отвір у стіні, знаходиться на відстані приблизно 25-30 м від дивану, отвір округлої форми.
3. Протоколом огляду від 05.01.2023 р. та фототаблицею до нього кулі, яку добровільно видав ОСОБА_13 на території блок посту с. Комар, та пояснив, що саме цю кулю він витягнув зі стіни з будинку по АДРЕСА_2 02.01.2023 р., де саме відбулося кримінальне правопорушення. ОСОБА_12 знаходилась у приміщенні зали у стіні над диваном. Оглядом встановлено, що куля з обох боків деформована з одного краю випирає металевий серцевик сірого кольору, кулю вилучено та залучено по даному провадженню у якості речового доказу відповідно до постанови від 05.01.2023 р.
4. Згідно протоколу від 01.01.2023 р., 01.01.2023 р. ОСОБА_3 затримано за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, під час затримання виявлено та вилучено куртку ЗСУ хакі.
5. Матеріалами службового розслідування військової частини НОМЕР_1 за фактом не бойового травмування 01.01.2023 р. рядовим військової служби ОСОБА_6 , за висновками якого поранення ОСОБА_6 , яке мало місце 01.01.2023 р. близько 01-00 в АДРЕСА_2 , в місці розташування 3 стрілецької роти 1 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 , внаслідок якого солдат військової служби за призовом ОСОБА_6 отримав кульове поранення, не пов`язане з виконанням обов`язків служби, у зв`язку з тим, що військовослужбовець перебував у стані алкогольного сп`яніння.
6. Даними книги видачі зброї та боєприпасів в/ч НОМЕР_1 , розпочатої 26.02.2022 р., згідно з якою за ОСОБА_3 закріплено зброю АК-74 НОМЕР_2 .
7. Первинною медичною картою, виданою 01.01.2023 р. о 02-35 год., згідно якої схематично зазначено локалізацію вогнепального поранення, отриманого потерпілим, стан оцінено як тяжкий, первинний діагноз: кульове поранення лівої грудної клітини, гемо пневмоторакс, геморагічний шок І-ІІ ст.
8. Протоколом проведення слідчого експерименту від 02.01.2023 року за участю ОСОБА_3 , яким встановлено наступне. ОСОБА_3 повідомив, що події відбувались у с. Бурлацьке Донецької області. 31.12.2022 р. десь близько 18-19 год. він вернувся з позицій в хату, де проживав, випив пляшку горілки з одним з кухарів, пішов вітати колег з прийдешнім новим роком, там добавив, повернувся, ліг відпочивати десь о пів дванадцятої години. Після цього прийшов ОСОБА_8 близько першої ночі, почав щось йому казати, а він йому, він йому зробив зауваження, почалась сутичка, не пам`ятає які дії були, конфлікт раптовий, він взяв зброю автомат АК-74, зняв запобіжник, направив на потерпілого, нажав правою рукою вказівним пальцем і виконав постріл в районі грудної клітини. Було темно, не дуже світло, світила свічка. Показав, що дуло автомата було спрямовано в область грудної клітини лівіше. Після пострілу був шок, ніяких дій не робив, в нього потім наче забрали зброю. Вбити потерпілого не бажав, хотів налякати, постріл був не прицільний, просто стріляв в бік потерпілого. Показав зазначені обставини, відео слідчого експерименту досліджено.
9. Протоколом проведення слідчого експерименту від 23.02.2023 року за участю ОСОБА_6 , яким встановлено наступне. ОСОБА_6 розповів, що 01.01.2023 р. за адресою АДРЕСА_3 , приблизно о 01-00-01-10 год. він пожартував над ОСОБА_11 , який мешкав за цією адресою, після чого ОСОБА_11 почав розмахувати руками, потерпілий не відреагував, при цьому ОСОБА_11 був у стані алкогольного сп`яніння, після чого потерпілий пішов по своїм справам, а через деякий час повернувся до того ж приміщення, розмовляв з поваром, після чого почув, як хтось знімає автомат з запобіжника, Події відбувались в приміщенні зали. Він побачив, що ОСОБА_3 взяв належний йому автомат АК-74, після чого він почув постріл та впав, в шоковому стані піднявся, побіг на ОСОБА_11 , який в цей момент продовжував цілитися в нього, правою рукою за цівку підняв автомат та іншою рукою вдарив ОСОБА_11 , після чого той впав на ліжко, а він поставив автомат на запобіжник, побіг до своїх побратимів. Вказане потерпілий показав на місці. Відеозапис оглянуто у судовому засіданні.
10. Висновком експерта № СЕ-19/104-23/1704/БЛ від 18.01.2023 р., згідно якого, предмет, зовні схожий на автомат, вилучений 01.01.2023 р., є бойовою нарізною вогнепальною зброєю - 5,45 мм автоматом Калашникова АК-74, заводський серійний № 6945061, 1990 р. виготовлення, виготовленим промисловим способом, до стрільби придатний, 44 предмета, зовні схожі на патрони, вилучені 01.01.203 р., є бойовими припасами 5,45 мм проміжними патронами з кулею «ПС» зразка 1974 р. зі сталевим осереддям, призначені для стрільби, у тому числі з АК-74, до стрільби придатні; предмет, зовні схожий на гільзу, вилучений 01.01.2023 р., є складовою частиною бойового припасу - стріляною гільзою 5,45 мм проміжного патрона зразка 1974 р. Патрон, складовою частиною якого є, надана на дослідження стріляна гільза, призначений для стрільби з бойової нарізної вогнепальної зброї, у т.ч. автомата «АК-74». Гільза була стріляна з 5,45 мм автомату Калашникова АК-74, заводський серійний № 6945061, 1990 р., вилученого 01.01.2023 р. Предмет, зовні схожий на кулю, вилучений 05.01.2023 р. на території блок поста с. Комар, є складовою частиною боєприпаси - вистріляною кулею 5,45 мм проміжного патрона. Патрон, складовою частиною якого є надана на дослідження стріляна куля, призначений для стрільби з бойової нарізної вогнепальної зброї, у т.ч. автомата «АК-74». Куля була стріляна з 5,45 мм автомату Калашникова АК-74, заводський серійний № 6945061, 1990 р., вилученого 01.01.2023 р.
11. Висновком експерта № СЕ-19/104-23/3326-ФХВР від 13.02.2023 р., згідно якого на наданій на дослідження кофті (куртці Збройних Сил України, кольору хакі), виявлено дифеніламін, який може входити до складу продуктів пострілу (стабілізатор нітроцелюлозних порохів); на наданих на дослідження фрагментах марлі (змивах з правої та лівої руки підозрюваного ОСОБА_3 ) слідів продуктів пострілу не виявлено в межах чутливості застосованих методів дослідження.
12. Медичною характеристикою ОСОБА_6 від 20.01.2023 р., діагноз: вогнепальне наскрізне поранення грудної клітини зліва, поранення верхньої частки лівої легені, поранення міжреберних судин, травматичний гемоторакс зліва. Алкогольне сп`яніння.
13. Висновком експерта № 11 від 03.02.2023 р., згідно якого виявлені у ОСОБА_6 вогнепальне наскрізне поранення грудної клітини зліва, поранення межреберних судин, поранення верхньої частки лівої легені, травматичний гемоторакс зліва 1 с., багато уламковий перелом 4 ребра лівої половини грудної клітини, багато уламковий перелом лівої лопатки, пристінковий пневмоторакс, контузія легеневої паренхіми, бульозна емфізема, утворилися від пробивної дії кулі, випущеної з вогнепальної зброї, можливо, у вказаний у фабулі постанови термін та при вказаних обставинах. Згідно наказу МОЗ № 6 від 17.01.1985 р., вищезазначені тілесні ушкодження відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що небезпечні для життя в момент їх заподіяння.
14. Висновком експерта № 19 від 09.03.2023 р., згідно якого на підставі висновку експерта № 11 від 03.02.2023 р., тілесні ушкодження, виявлені у ОСОБА_6 , могли утворитися за обставин, на які вказують під час проведення слідчих експериментів підозрюваний та потерпілий.
15. Факт вживання алкогольних напоїв ОСОБА_3 додатково підтверджується протоколом ДНКХ -2 № 1681 про військове адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, зазначено, що 01.01.2023 р. о 00-30 год. ОСОБА_3 вжив алкогольні напої та продовжив виконувати обов`язок військової служби в нетверезому стані в умовах особливого періоду на тимчасовій території військової частини НОМЕР_1 та актом огляду на стан алкогольного сп`яніння, результат тесту склав 0,99 проміле, дата тесту - 01.01.2023 р. о 04:50 год.
16. Статус ОСОБА_3 , як військовослужбовця, підтверджується військовим квитком серії НОМЕР_4 , наказом №46 від 25.02.2022, призваний за мобілізацією ІНФОРМАЦІЯ_2 до військової частини НОМЕР_1 , наказом № 296 від 01.11.2022 р.

Висновком експерта № 146 від 14.03.2023 р., встановлено, що ОСОБА_3 в період інкримінованого йому діяння на хронічне психічне захворювання, недоумство, тимчасовий розлад психічної діяльності або інший хворобливий стан психіки не страждав і в теперішній час не страждає. Іспитований у період часу, до якого відноситься інкриміноване йому діяння, міг усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними. Іспитований у теперішній час також може усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.
Згідно висновку судово-психіатричного експерта № 37 від 03.04.2024 р., в описовій частині вказано певні особливості психології характеру ОСОБА_3 , зазначено про те, що він розуміє протиправність і кримінальну караність інкримінованого йому діяння, посилається на забуття тих подій, заявляє, що отямився тільки через декілька годин. Акцентує увагу на тому, що в момент криміналу перебував у «шоковому стані». Для ОСОБА_3 властиві такі нормальні переживання людини, як відчуття патріотизму, любов до України, прагнення помститися ворогу, але і негативні, як страх смерті, поранення, каліцтва, полонення супротивником, боязнь виявитися нездатним виконати бойове завдання, виявитися боягузом в очах товаришів. Такі переживання властиві для будь-якого військовослужбовця в умовах війни. Вказано, що у військовій психології немає єдиної класифікації психічних реакцій і станів воїнів у бойовій обстановці. Але більшість міжнародних та українських психологів згідні з тим, що стан який переживає воїн в зоні бойових дій - стрес (психологічна напруга), яка цілком не зникає, лише зменшується її фазність навіть у стані спокою (відпочинку). Додатковим фактором є і агресивна поведінка воїнів - один із мимовільних способів, який організм людини «намагається» знизити внутрішнє напруження. Прояв злості чи агресії у воїна, може зберігатися досить тривалий час і заважати як самому воїну, так і оточенню. Основні ознаки - роздратування, гнів (із будь-якого, навіть незначного приводу, завдання оточуючим ударів руками, словесна образа, лайка і т.п. Перебуваючи в зоні бойових дій ОСОБА_3 теж були властиві вищенаведені стани стресу та агресії. Неблагоприємні стосунки між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 і призвели до правопорушення. Адже ОСОБА_3 довготривалий період перебував в стані психологічної напруги, роздратування, гніву, гіпотетично можна припустити, що в аналогічному стані перебував і сам потерпілий. Вживання алкогольних напоїв могло призвести до загострення неблагоприємних стосунків між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 та відповідного відреагування. Адже відомо із міжнародних досліджень військовослужбовців, які перебували в зоні бойових дій про травмуючий вплив на їх психіку наступних факторів, а саме: у відчутті нереальності свого існування, швидкої смерті, в неадекватному зниженні, а інколи і завищеної самооцінки, в різких і несподіваних для самого військовослужбовця змінах сприйняття «Власного -Я», в підвищеній психічній напруженості та неадекватній настороженості, в підвищеній дратівливості, запальності та агресивності в поведінці, помітне зниження ефективності саморегуляції і самоконтролю - наведені фактори досліджені у поведінці і у ОСОБА_3 . Адже ОСОБА_3 перебував на першому етапі зони бойових дій. 
Суд сприймає вказані обставини до уваги під час оцінки особи обвинуваченого, додаткового визначення його ставлення до інкримінованого йому правопорушення, бажання продовжувати військову службу, а також щодо його психологічного стану в умовах бойових дій та підґрунтя його поведінки під час конфлікту з потерпілим. Відповідаючи на запитання суду, експертами викладені наступні висновки.
Висновок комісії судових експертів-психіатрів:
ОСОБА_3 психічним захворюванням не страждає. Може усвідомлювати свої дії та керувати ними. У період інкримінованих йому дій ОСОБА_3 хронічним психічним захворюванням чи недоумством не страждав та не перебував у тимчасовому чи іншому хворобливому стані психічної діяльності. Міг правильно сприймати обставини, які мають значення для справи.
ОСОБА_3 у період інкримінованих дій міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.
ОСОБА_3 застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.
Висновок судового експерта-психолога:
ОСОБА_3 властиві індивідуально-психологічні особливості структури особистості: доброзичливість, адекватна самооцінка, застрягання на значимих для нього подіях, емоційна лабільність, почуття обов`язку, довіра до командного складу військового підрозділу. У ОСОБА_3 не виявлено індивідуально-психологічних особливостей (підвищена агресивність, підкоренність, жорстокість, нерішучість, мотиваційні чинники), які могли суттєво вплинути на характер його дій та поведінку під час інкримінованих дій.
Для ОСОБА_3 сама ситуація, яка мала місце 01.01.2023 року є психотравмувальною, однак суттєвого впливу на сприйняття події, запам`ятовування та відтворення не мала.
ОСОБА_3 не перебував в стані вираженого емоційного збудження, емоційного напруження, фізіологічного афекту, що є психологічною підставою стану сильного душевного хвилювання та обмежили його можливість усвідомлювати значення своїх дій.
Гіпотетично можна припустити, що в момент інкримінованих дій ОСОБА_3 перебував в стані гніву, роздратування та психологічної напруги, як військовий, який напередодні повернувся з «нуля». Такий психологічний стан міг обмежити його можливість передбачати наслідки власної поведінки в момент інкримінованих дій.
За даними експериментально-психологічного дослідження у ОСОБА_3 не виявлено відхилень у психічному розвитку.

Судом, в порядку ст.359 КПК України, проведена демонстрація звукозапису та відтворення відеозапису, який міститься на флеш-носії, слідчих експериментів з участю потерпілого та підозрюваного.
На відеозаписах зафіксовано показання потерпілого та підозрюваного щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, зміст яких відповідає протоколам слідчого експерименту і у вироку ці показання судом наведені вище. 
Окрім того, судом досліджені процесуальні документи у кримінальному провадженні. Вказані документи не доводять вину обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, а підтверджують законність та правомірність слідчих (розшукових) дій та вчинення процесуальних дій під час досудового розслідування.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 зазначив, що не мав умислу вбивати потерпілого ОСОБА_6 . Визнає вину в частині спричинення тяжких тілесних ушкоджень потерпілому. Про це також акцентував увагу під час судового розгляду захисник обвинуваченого.
Захисник зазначав, що обвинувачений щойно повернувся з бойових позицій. Він отримав стрес, психічно був виснажений. Після повернення з позицій, у нього відбувся конфлікт з потерпілим, ініціатором якого був сам потерпілий. У обвинуваченого в руках була бойова зброя, та заряджена. Під впливом нервових потрясінь під час конфлікту обвинувачений не втримався і скористався зброєю. При цьому не мав умислу заподіяти смерть потерпілого.
Обвинувачений якби мав умисел на позбавлення життя потерпілого, міг вчинити всі дії, необхідні для настання наслідків. Однак, обвинувачений на ґрунті неприязних відносин, здійснив постріли уникаючи влучання в життєво важливі органи. Мав можливість спричинити смерть потерпілого, проте не скористався цією можливістю, що свідчить про відсутність умислу саме на заподіяння смерті.

Щодо таких доводів сторони захисту суд зазначає наступне.
Відповідно до частини першої статті 15 КК України замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення відповідного злочину, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі.
Згідно з частиною другою статті 24 КК умисел є прямим, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання.
Питання про спрямованість умислу необхідно вирішувати з огляду на сукупність всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного до, під час і після злочину, його взаємини з потерпілим, що передували події.
При відмежуванні замаху на вбивство від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження визначальним є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: якщо особа, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння і передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки, бажає їх настання, умисел є прямим, а якщо не бажає, хоча й свідомо припускає їх настання, умисел є непрямим. Судова практика для з`ясування змісту і спрямованості умислу особи орієнтує суди на те, що при дослідженні доказів їм необхідно виходити із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки (пункт 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 7 лютого 2003 року № 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи»).

У даному кримінальному провадженні встановлено, що обвинувачений та потерпілий проходили військову службу у військовій частині, між ними не було неприязні /в судовому засіданні як потерпілий, так і обвинувачений вказали, що між ними раніше конфліктів не виникало/, конфлікт виник раптово, спонтанно, на ґрунті виниклої суперечки, зброя – автомат АК був у кожного військовослужбовця, в тому числі, і у обвинуваченого, зброя була заряджена завжди, оскільки військовослужбовці перебували безпосередньо в зоні активних бойових дій в Донецькій області, постріл був одиничний і завданий неприцільно. Одразу ж після одиничного пострілу обвинувачений припинив свої дії. Потерпілий, який залишився при тямі, поставив зброю ОСОБА_3 на запобіжник та вибіг з кімнати на вулицю. Обвинувачений слідом не побіг за потерпілим з метою довести намір заподіяння смерті останнього, а залишився в приміщенні кімнати, що свідчить про відсутність умислу у обвинуваченого на вбивство потерпілого. Окрім того, свідок ОСОБА_17 вказав, що він, перебуваючи в приміщенні будинку, після почутого пострілу, прокинувся. Підійшов до ОСОБА_14 , простягнув руку, а останній віддав зброю добровільно, при цьому був у шоковому стані та сказав «Що я наробив». 
Під час судового розгляду не доведено, що постріл був завданий прицільно. В приміщенні де все відбулося, було темно, ніч, військові не користувалися електричним освітленням, щоб не видати себе ворогові.
Відповідно до ч. 2 ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. За принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України», зокрема, доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.
Постановою 09 жовтня 2018 року Верховного Суду колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у справі №760/4968/15-к змінено вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 03 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 15 серпня 2017 року. Дії засудженого перекваліфіковано з ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК на ч.1 ст.121 КК України.
Так, згідно із цією Постановою ВС наведено ознаки розмежування злочинів, передбачених ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК та ч.1 ст.121 КК України:
«Відповідно до ч.1 ст.115 КК умисним вбивством є умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині. Умисне вбивство слід відрізняти від умисного тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого. Визначальним при цьому є спрямованість умислу винного, його суб`єктивне ставлення до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до таких наслідків характеризується необережністю. Питання про умисел вирішується виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховуючи спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.
Склад злочину, передбачений частиною другою статті 121 КК, належить до особливих (складних) злочинів і виділений законодавцем в окремий вид необережного заподіяння смерті, тому що за своєю суттю, природою речей заподіяння смерті відбувається єдиним засобом - завданням тілесних ушкоджень.
Умисне тяжке тілесне ушкодження (стаття 121 КК) є злочином із матеріальним складом і змішаною формою вини.
Так, з системного аналізу закону випливає, що при відмежуванні замаху на вбивство від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження визначальним є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: якщо особа, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння і передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки, бажає їх настання, умисел є прямим, а якщо не бажає, хоча й свідомо припускає їх настання, умисел є непрямим. Для з`ясування змісту та спрямованості умислу особи при дослідженні доказів їм необхідно виходити з сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.
Визначити, які конкретні злочинні наслідки своїх дій передбачав винуватий і бажав їх настання, можна лише за ретельного аналізу складу вчиненого злочину і виявлення його елементів та всіх обставин справи. Порушення цієї вимоги породжує серйозні помилки щодо кваліфікації злочину.
Характерною ознакою прямого умислу є також бажання настання злочинного наслідку, що був задуманий, щодо матеріальних злочинів, і бажання вчинення злочинного діяння - щодо формальних злочинів. У такого роду бажанні знаходить своє вираження вольова ознака умислу як його найважливіша і відмінна риса. Наявністю бажання настання злочинного наслідку при вчиненні злочину з матеріальним складом прямий умисел відрізняється від інших форм і видів вини. Бажання, як вольове начало, перебуває в нерозривній єдності із свідомістю особи, яка діяла з прямим умислом, і її здатністю передбачити наслідки свого діяння.
Згідно ч.1, ч.2 ст.15 КК України замахом на кримінальне правопорушення є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення кримінального правопорушення, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу, якщо при цьому кримінальне правопорушення не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі. Замах на вчинення кримінального правопорушення є закінченим, якщо особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від її волі.
Замах, безпосередньо спрямований на вчинення злочину, є його стадією і становить кінцеве діяння щодо реалізації умислу, рішення і наміру вчинити злочин, а тому він є актом, який виконується виключно з прямим умислом, при наявності цілі досягнення суспільно небезпечного результату. Наслідки, які не настали, інкримінуються особі в тому разі, якщо вони були включені в ціль її діяння і досягнення такої цілі було б неможливе без таких наслідків. Якщо ж особа не мала наміру досягти певних наслідків, вона не могла й вчиняти замаху на їх досягнення.

Як вбачається з матеріалів провадження, в зазначений день, час та місці ОСОБА_3 , тримаючи автомат у руках, направив його на потерпілого, привів його до бойової готовності та, тримаючи палець на спусковому гучку, здійснив постріл з автомата у бік потерпілого. ОСОБА_3 не заперечує, що хоча і діяв умисно, проте не бажав настання смерті потерпілого. Після першого пострілу, обвинувачений опустив зброю, присів і почав плакати.
Судом встановлено, що після того, як потерпілий отримав поранення, він поставив зброю ОСОБА_3 на запобіжник та вибіг з кімнати на вулицю, а ОСОБА_3 , виконавши всі дії, які вважав за потрібне, самостійно припинив злочинні дії, залишився у кімнаті, де згодом був і затриманий.
Обвинувачений не заперечує факту завдання потерпілому вогнепального поранення після конфлікту, однак зазначає, що наміру вбивати останнього не мав. Зазначає, що якби мав наміри вбити потерпілого, то він би вистрелив не один раз, і вибіг би за потерпілим на вулицю, щоб довести свій намір до кінця. Нічого не завадило б йому довести свій злочинний намір, направлений на вбивство потерпілого, якщо би він у нього був. 
Під час судового розгляду встановлено, що обвинувачений перебував в зоні активних бойових дій, напередодні до подій обвинувачений повернувся з бойових позицій. Після повернення з позицій у нього виник конфлікт з потерпілим. У військових завжди заряджена зброя. У обвинуваченого також була заряджена зброя. На ґрунті раптового конфлікту з потерпілим, обвинувачений не втримався та скористався зброєю, здійснив постріл у потерпілого. При цьому, під час судового розгляду не встановлено, що обвинувачений мав прямий умисел на заподіяння смерті потерпілого. Постріл стався як наслідок нервового стресу і неможливості швидко заспокоїтися.
Такі обставини виключають умисел на вбивство. Тому дії ОСОБА_3 слід кваліфікувати за фактичними наслідками, які настали – за ч.1 ст.121 КК України. 
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_15 зазначив, що коли з будинку після події вивели ОСОБА_3 , він був подавлений та пригнічений.
Свідок ОСОБА_19 показав, що ОСОБА_20 був у шоковому стані, після пострілу він не опирався.
Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 зазначив, що постріл був одиничний та прицільний. На запитання прокурора потерпілий відповів, що ОСОБА_20 мав намір його вбити.
Разом з тим, відповідати на запитання захисника і обвинуваченого потерпілий відмовився.
Чому потерпілий дійшов висновку, що ОСОБА_20 мав намір його вбити, останній не пояснив. Як і не пояснив, чому він вважає, що постріл був прицільний. Адже, в судовому засіданні і обвинувачений, і потерпілий та свідки зазначали, що в приміщенні було темно, оскільки не використовували електричне освітлення, а горів у коридорі лише фонарик. Наведення зброї в сторону потерпілого не може свідчити про наведення зброї саме у життєво-важливі органи. 
Згідно з висновком судово-медичної експертизи потерпілий ОСОБА_6 отримав вогнепальне наскрізне поранення грудної клітини зліва, поранення межреберних судин, поранення верхньої частки лівої легені, травматичний гемоторакс зліва 1 с., багато уламковий перелом 4 ребра лівої половини грудної клітини, багато уламковий перелом лівої лопатки, пристінковий пневмоторакс, контузія легеневої паренхіми, бульозна емфізема, утворилися від пробивної дії кулі, випущеної з вогнепальної зброї, можливо, у вказаний у фабулі постанови термін та при вказаних обставинах. Згідно наказу МОЗ № 6 від 17.01.1985 р., вищезазначені тілесні ушкодження відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що небезпечні для життя в момент їх заподіяння.
Проаналізувавши у сукупності вимоги закону, вивчивши встановлені обставини справи, з огляду на поведінку ОСОБА_3 після вчинення злочину та суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій, вище вказані обставини свідчать про те, що він вчинив всі необхідні дії, які залежали від його волі та не мав наміру вбивати ОСОБА_6 .
Таким чином, під час судового розгляду прокурором не доведено наявність у обвинуваченого прямого умислу на вбивство потерпілого.
Прийнявши до уваги викладене, оцінивши всі досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_3 у закінченому замаху на вбивство, тобто умисному протиправному заподіянні смерті ОСОБА_6 , не знайшла підтвердження в ході судового розгляду, разом з тим повністю доведена вина ОСОБА_3 у заподіянні умисного тяжкого тілесного ушкодження. 

Дії ОСОБА_3 слід кваліфікувати за ч.1 ст.121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Прокурором подано також інші документи з матеріалів кримінального провадження, зокрема процесуальні документи:
1. Витяг з ЄРДР про внесення відомостей 01.01.2023 року про вчинення кримінального правопорушення.
2. Рапорти
3. Постанова про визначення групи слідчих від 01.01.2023 року.
4. Повідомлення про початок досудового розслідування від 01.01.2023 року.
5. Постанова про призначення групи прокурорів від 01.01.2023 року.
6. Постанова про визнання речовим доказом від 05.01.2023 року.
7. Постанова про залучення захисника від 01.01.2023 року.
8. Повідомлення ОСОБА_3 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України.
9. Постанови про відібрання біологічних зразків для проведення експертизи від 01.01.2023 року. 
10. Постанова про визнання речовим доказом від 01.01.2023 року.
11. Клопотання про арешт майна.
12. Клопотання про обрання запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_3 .
13. Постанова про призначення судової експертизи зброї від 06.01.2023 року.
14. Постанова про призначення судової експертизи від 06.01.2023 року.
15. Постанова про призначення експертизи від 02.02.2023 року.
16. Постанова про продовження строку досудового розслідування у кримінальному провадженні від 23.02.2023 року.
17. Постанова про призначення додаткової судової медичної експертизи від 06.03.2023 року.
18. Постанова про призначення амбулаторної судово-психіатричної експертизи від 13.03.2023 року.
19. Постанова про визначення підслідності кримінального провадження від 06.02.2023 року.
20. Повідомлення ОСОБА_3 про зміну раніше повідомленої підозри від 14.03.2023 року.
21. Повідомлення учасникам про завершення досудового розслідування відкриття матеріалів кримінального провадження.
Зазначені письмові документи не підтверджують вину обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, а є процесуальними документами складеними під час досудового розслідування. Зазначені документи підтверджують законність та правомірність проведення процесуальних дій у кримінальному провадженні.
Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд керується вимогами ст.ст. 65-67 КК України та виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Зокрема, суд враховує, що кримінальне правопорушення, вчинене обвинуваченим, є тяжким злочином.
Обвинувачений раніше не судимий, є військовослужбовцем.
ОСОБА_3 негативно характеризується за місцем проходження служби, згідно службової характеристики ОСОБА_3 характеризується негативно, не має поваги у солдат, схильний до зловживання алкогольними напоями, постійно створював конфліктні ситуації в військовому колективі, халатно відноситься до своїх обов`язків, авторитетом не користувався, проте має позитивні характеристики з місця проживання, як від уповноваженого органу, так і від сусідів. Сусідами ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 характеризується позитивно, суд приймає дані характеристики до уваги, оскільки їх особи підтверджені копією паспорта, а також надані докази реєстрації їх місця проживання поряд з місцем проживання ОСОБА_3 за місцем роботи, згідно характеристики від 04.08.2023 р., ТОВ «Епіцентр К» також характеризується позитивно; раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, проходить військову службу, не одружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, допомагає батьку, який є людиною похилого віку, має захворювання, згідно доводів сторони захисту, згідно медичної характеристики, хронічних захворювань, або захворювань, які би унеможливили застосування до нього покарання у виді позбавлення волі, не має.
На обліку у лікаря нарколога у Комунальному некомерційному підприємстві «Київська міська наркологічна клінічна лікарня «Соціотерапія» обвинувачений не перебуває. 
На обліку у лікаря-психіатра у КНП «Міський заклад з надання психіатричної допомоги» Київської міської ради обвинувачений не перебуває. Зазначені обставини підтверджуються медичними довідками.

Обставини, що відповідно до ст.66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченого є щире каяття /зокрема, за спричинення тяжких тілесних ушкоджень потерпілому/.
Крім того, суд відносить до пом`якшуючих покарання обставин часткового відшкодування шкоди потерпілому. Так, на відшкодування збитків потерпілому ОСОБА_6 обвинуваченим 27.10.2023 р. згідно квитанції АТ КБ «Приватбанк» перераховано 10000 грн. 25 коп., згідно квитанції від 13.11.2023 р. - 5025 грн. 13 коп.
Обставинами, що відповідно до ст.67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченому, є вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, вчинення злочину з використанням умов воєнного стану.

Враховуючи всі обставини справи в їх сукупності, характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, ставлення обвинуваченого до вчиненого, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченому, суд вважає необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень буде покарання у виді позбавлення волі на певний строк з реальним відбуванням покарання в місцях позбавлення волі.
Підстав для застосування ст.75 КК України суд не вбачає, оскільки таке звільнення має місце лише, у тому числі, при призначенні покаранні у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років. Окрім того, судом встановлені обставини, які обтяжують обвинуваченому покарання. 
Підстав для застосування ст.69 КК України, тобто призначення більш м`якого покарання ніж передбачено законом або призначення покарання нижче від найнижчої межі, суд не вбачає, оскільки судом не встановлені обставини, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що є безумовною підставою для застосування такої норми Закону. Окрім того, обвинувачений має обставини, що обтяжують йому покарання, що виключає призначення більш м`якого покарання або покарання нижче від найнижчої межі. 
Ухвалою слідчого судді Великоновосілківського районного суду Донецької області від 03.01.2023 року стосовно ОСОБА_3 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому неодноразово продовжено попереднім складом суду під час розгляду кримінального провадження. Обвинувачений був затриманий 01.01.2023 року.
Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 20.06.2025 року змінено ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту та заборонено у зв`язку з цим, в період часу з 22 години 00 хвилин до 06 години 00 хвилин наступного дня залишати своє житло за адресою: АДРЕСА_1 . 
Покладено на ОСОБА_3 обов`язки, передбачені ч. 5 статтею 194 КПК України: 
1. Не залишати житло, а саме: АДРЕСА_1  в період часу з 22-00 години до 06-00 години наступного дня, за винятком необхідності забезпечення особистої безпеки у період дії воєнного стану, шляхом перебування у захисних спорудах (бомбосховищах) на випадок оголошення повітряної тривоги.
2. Повідомляти суд про зміну місця свого проживання та/або місця роботи.
ОСОБА_3 звільнений з-під варти в залі суду негайно.
Строк дії ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту 2 місяці, тобто до 20 серпня 2025 року.
Згодом, під час розгляду кримінального провадження, строк дії ухвали суду про обрання запобіжного заходу ОСОБА_3 у вигляді домашнього арешту закінчився. Станом на день ухвалення вироку відноснсо ОСОБА_3 запобіжний захід не застосовано.
Таким чином, обвинувачений ОСОБА_3 перебував під вартою з 01.01.2023 року по 20.06.2025 року.
Строк відбування покарання ОСОБА_3 слід рахувати з моменту приведення вироку суду до виконання, тобто з моменту фактичного затримання його на підставі вироку суду. Зарахувати обвинуваченому ОСОБА_3 у строк відбування покарання строк перебування під вартою у даному кримінальному провадженні, а саме: з 01 січня 2023 року по 20 червня 2025 року включно.
У межах даного кримінального провадження проведено наступні експертизи: №СЕ-19/104-23/1704/БЛ від 18.01.2023 р. на суму 2642 грн. 92 коп., № СЕ-19/104-23/3326 ФХВР від 13.02.2023 р. на суму 1510 грн. 24 коп. Вказані витрати у відповідності до ч. 2 ст. 124 КПК України, підлягають стягненню з ОСОБА_3 на користь держави.
Арешт, накладений ухвалами слідчого судді Великоновосілківського районного суду Донецької області від 03.01.2023 року, від 09.01.2023 р., суд вважає необхідним скасувати.
Цивільний позов не заявлено.
Долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 368, 369-371, 373-376 КПК України, суд, 

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_3 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.
Призначити ОСОБА_3 покарання за ч. 1 ст.121 КК України у виді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років.
Строк відбування покарання ОСОБА_3 відраховувати з моменту приведення вироку суду до виконання та затримання на підставі вироку суду.
На підставі ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_3 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення /тримання під вартою/ з 01 січня 2023 року по 20 червня 2025 року включно.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь Держави витрати на проведення експертиз: № СЕ-19/104-23/1704/БЛ від 18.01.2023 р. на суму 2642 (дві тисячі шістсот сорок дві) грн. 92 коп., № СЕ-19/104-23/3326-ФХВР від 13.02.2023 р. на суму 1510 (одна тисяча п`ятсот десять) грн. 24 коп.
Скасувати арешт, накладений:
Ухвалою слідчого судді Великоновосілківського районного суду Донецької області від 03.01.2023 року на майно - предмет зовні схожий на автомат Калашникова з маркуванням НОМЕР_2 , 1990 року випуску, предмет зовні схожий на магазин до автомату Калашникова ємністю 45 набоїв з маркуванням 28, 44 предмети зовні схожий на набої з маркуванням 60 х 82, один предмет зовні схожий на гільзу від набою з маркуванням 60 х 82, які належать військовій частині НОМЕР_1 ; куртку збройних сил України кольору хакі, яка належить військовій частині НОМЕР_1 ; зразки нігтьових пластин з лівої руки підозрюваного ОСОБА_24 , змиви з правої та лівої долоні підозрюваного ОСОБА_24 , та контрольний змив; зразки крові підозрюваного ОСОБА_24 ;
Ухвалою слідчого судді Великоновосілківського районного суду Донецької області від 09.01.2023 року на майно - кулю від патрону калібру 5x45, якою було поранено потерпілого ОСОБА_6 , яка є власністю військової частині НОМЕР_1 .
Речові докази після набрання вироком законної сили:
- кулю від патрону калібру 5x45, якою було поранено потерпілого ОСОБА_6 01.01.2023 року; один предмет, зовні схожий на гільзу від набою з маркуванням 60x82; зразки нігтьових пластин з лівої руки підозрюваного ОСОБА_3 , змиви з правої та лівої долоні ОСОБА_3 , контрольний змив, кров підозрюваного ОСОБА_3 – знищити;
- предмет, зовні схожий на автомат Калашникова з маркуванням НОМЕР_2 , 1990 р. випуску; предмет, зовні схожий на магазин до автомату Калашникова ємністю 45 набоїв з маркуванням 28; 44 предмети, зовні схожі на набої з маркуванням 60x82; куртку збройних сил України кольору хакі - повернути власнику, військовій частині НОМЕР_1 .
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області. 
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити учасникам судового провадження.

Суддя