Провадження 2/557/179/2026
Справа 557/1778/25 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2026 року с-ще Гоща

Гощанський районний суд Рівненської області у складі:
судді Оленич Ю.В.,
секретарі судового засідання Довгалець Н.М., Дацюк (Файлер) І.С.,
номер справи 557/1778/25,
позивач ОСОБА_1 ,
відповідач Гощанська селищна рада,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Гоща в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , до Гощанської селищної ради про визнання права власності на спадкове майно,
за участю представників учасників справи:
представника позивача ОСОБА_2 ,
представника відповідача Ковальчук А.П.,

ВСТАНОВИВ:

Зміст позовних вимог та позиції учасників справи
У жовтні 2025 року ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним вище позовом до Гощанської селищної ради, в якому просить визнати за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно, що залишилося після смерті його баби ОСОБА_3 , а саме на земельну частку (пай), розміром 2,25 в умовних кадастрових гектарах, яка належала їй на праві спільної сумісної власності на підставі Додатку №1 до Державного акту на право колективної власності на землю серії РВ №00020 від 04 лютого 1994 року, та зобов`язати Гощанську селищну раду виділити ОСОБА_1 вказану земельну ділянку за рахунок земель запасу Гощанської територіальної громади.
В обґрунтування позовних вимоги зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла баба позивача ОСОБА_3 , яка за життя працювала в КСП «Симонівське» колишнього Гощанського району Рівненської області і була його членом та при розпаюванні земель мала право на отримання земельної частки/паю відповідно до діючого на той час законодавства, а тому була включена до списків Додатку №1 до Державного акту на право колективної власності на землю серії РВ №00020 від 04 лютого 1994 року під номером 199.
Представник позивача зазначає, що останній після смерті баби своєчасно прийняв спадщину, однак не успадкував право власності останньої на земельний пай, оскільки така, будучи включена до списку членів КСП, які мали право на земельний пай, за життя не отримала сертифікат з невідомих позивачу причин.
Відсутність у позивача правовстановлюючих документів на земельний пай баби, що унеможливлює реалізацію його спадкових прав, зумовлює звернення останнього до суду з даним позовом, який його представник просить вирішити із застосуванням положень Цивільного кодексу УРСР 1963 року, що був чинним на час виникнення спірних правовідносин. Окремо у позові зазначено, що позивачем не порушені строки позовної давності, так як про право спадкодавця на земельну частку (пай) останній дізнався 20 березня 2024 року після отримання відповіді на запит адвоката з ГУ Держгеокадастру, при цьому звертає увагу на те, що визнання права власності на спадкове майно строками не обмежено.
23 жовтня 2025 року представником Гощанської селищної ради подано відзив на позовну заяву, за змістом якого остання просить відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування такої позиції відповідача представник зазначила, що позивач, звернувшись до суду 17 жовтня 2024 року, пропустив встановлений законодавством строк звернення до суду з цим позовом, оскільки про порушення своїх прав мав об`єктивну можливість дізнатися після смерті баби і відкриття спадщини, оскільки міг звернутися до відповідних органів влади чи інших підприємств та установ за отриманням інформації щодо включення спадкодавців до списку пайовиків КСП «Симонівське». Як зазначає представник, позивач питання про визнання поважними причин пропуску строку позовної давності не ставить, обставин, які на протязі більш 30 років перешкоджали йому звернутись до суду за захистом своїх прав, не зазначає, у зв`язку з чим відповідач вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог у зв`язку із застосуванням наслідків спливу позовної давності. Зазначене свідчать про пропуск позивачем строку позовної давності, передбаченого ст. 71, 76 ЦК УРСР, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог на підставі ст. 80 ЦК УРСР.
Позивач у судове засідання не з`явилася, його представник у судовому засіданні позов підтримав та просив такий задовольнити, вказавши на зазначені у позові обставини.
Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала з мотивів, зазначених у відзиві. 
Процесуальні дії у справі
20 жовтня 2025 року - позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження.
22 грудня 2025 року - задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів.
19 січня 2026 року - закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті.
Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази на підставі яких встановлені відповідні обставини
Судом установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 , після смерті якої спадкова справа не заводилась, що стверджується даними свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , повторно виданого Гощанським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 01 березня 2024 року та інформаційної довідки зі спадкового реєстру.
Рішенням Гощанського районного суду Рівненської області від 13 жовтня 2005 року за ОСОБА_1 визнано право власності на жилий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 та належав на праві власності його бабі ОСОБА_3 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Судом було установлено, що ОСОБА_1 на момент смерті баби ОСОБА_3 був неповнолітнім і знаходився на її утриманні, а після її смерті залишився проживати в будинку, де проживав і на час ухвалення рішення.
Приватним нотаріусом Рівненського нотаріального округу Рівненсьої області Строкалем В.Д. 01 жовтня 2025 року листом за №270/02-14 повідомлено про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину на земельну частку (пай) за відсутності у спадкодавця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів.
Як убачається з державного акта на право колективної власності на землю серії РВ №00020 від 04 лютого 1994 року, КСП «Симонівське» передано у колективну власність 2411,0 гектарів землі в межах згідно з планом.
Згідно з додатком №1 до державного акта серії РВ № 00020 від 04 лютого 1994 року - списку громадян - членів КСП «Симонівське», ОСОБА_3 внесена до списку членів КСП «Симонівське» під №199.
Ці ж обставини стверджуються також інформацією ГУ Держгеокадастру в Рівненській області від 20 березня 2024 року за №29-17-0.2-1658/2-24, згідно якої відомості щодо можливого виключення ОСОБА_3 зі списку громадян-членів КСП «Симонівське» - відсутні та Книга реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) не містить записів щодо реєстрації за ОСОБА_3 . Сертифіката на право на земельну частку (пай).
За інформацією ГУ Держгеокадастру в Рівненській області від 13 жовтня 2024 року за №29-17-0.2-5012/2-25 станом на 01 січня 2025 року вартість земельної частки (паю) по КСП «Симонівське» на території Гощанської селищної ради Рівненського району (колишньої Симонівської сільської ради Гощанського району) Рівненської області розміром 2,25 умовних кадастрових гектарів становить 91 370,84 грн.
Згідно даних листа Гощанської селищної ради від 12 січня 2026 року за №52/01/05-21/26, остання позбавлена можливості надати актуальну та вичерпну інформацію щодо наявності та точної площі земель запасу сільськогосподарського призначення, покликаючись на тимчасово обмежений доступ до Публічної кадастрової карти.
Представник позивача, вказуючи на те, що останній позбавлений можливості реалізувати своє право на спадкування після смерті баби, так як відсутні правовстановлюючі документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії, звернувся до суду з даним позовом за захистом порушеного права позавача.
Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми права
Цивільні відносини щодо спадщини по даній справі виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, оскільки спадщина після смерті ОСОБА_3 відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_2 , тому підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу Української РСР від 18 липня 1963 року №1540-VI (далі ЦК УРСР).
Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.
Спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті, що визначено ст. 527 ЦК УРСР.
Згідно положень ст. 529, 549 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців.
З огляду на наведені вище норми права, суду при розгляді справ про визнання права на спадкове майно належить встановити: факт смерті спадкодавця, коло спадкоємців, наявність (відсутність) заповіту, факт прийняття спадщини, наявність спадкового майна.
Частиною дев`ятою статті 5 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі ЗК України) передбачено, що кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу.
Згідно з ч. 1 ст. 22 ЗК України право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.
Згідно з пунктом 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю.
Згідно з вимогами ст. 22, 23 ЗК України та зазначеного Указу особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: 1) перебування в числі членів колективного сільськогосподарського підприємства на час паювання; 2) включення до списку осіб, доданого до державного акту на право колективної власності на землю; 3) одержання колективним сільськогосподарським підприємством цього акту.
Відповідно до роз`яснень, що містяться в пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК (435-15 ), у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.
При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року №720/95 (720/95) «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність.
Наявні у матеріалах справи письмові докази свідчать про те, що на час передачі земель у колективну власність КСП «Симонівське» та одержання останнім державного акту на право колективної власності на землю, баба позивача – ОСОБА_3 перебувала у членах КСП, була внесена до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай), однак померла та не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Відповідно право на земельну частку (пай) після смерті ОСОБА_3 увійшло до складу спадщини, яку прийняв ОСОБА_1 , як спадкоємець за законом, оскільки фактично вступив у володіння
спадковим майном.
Водночас суд зауважує, що вимога про визнання права власності на земельну частку (пай) не відповідає вимогам закону, оскільки спадкодавцю належало право на земельну частку (пай), тобто право на умовну земельну частку в гектарах з відповідною грошовою оцінкою без виділення у загальному масиві земель, що не співпадає із поняттям права власності на земельну ділянку, оскільки останнє можливе лише щодо сформованої земельної ділянки.
Однак таке помилкове посилання позивача, на переконання суду, не впливає на підставність його позовних вимог. При цьому суд зауважує, що такий спосіб захисту права позивача є ефективним, оскільки іншого порядку визнання права в даному випадку не існує, тому позов в цій частині необхідно задовольнити.
Оскільки відсутні інші спадкоємці, Гощанська селищна рада, на території якої знаходиться земельна частка (пай), є належним відповідачем у справі.
Разом з тим, суд не вбачає підстав для задоволення вимоги позивача про зобов`язання відповідача виділити йому земельну ділянку за рахунок земель запасу, так як захисту підлягають лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи законні інтереси особи, що у даному випадку судом не встановлено.
Що стосується вимоги позивача про зобов`язання відповідача виділити його земельну ділянку за рахунок земель запасу, то така, на переконання суду, задоволенню не підлягає, так як право позивача на час розгляду справи в цій частині не порушене, а тому не підлягає захисту.
Суд критично оцінює доводи представника відповідача про те, що позивач звернувся до суду із позовом після закінчення строку позовної давності, оскільки, на переконання суду, позивач не пропустив строк звернення до суду за захистом своїх прав.
Так, відповідно до ст. 71 ЦК УРСР, дія якого поширюється на спірні правовідносини, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.
Згідно ст. 76 ЦК УРСР перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.
Враховуючи, що метою встановлення в законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу, тобто тимчасове обмеження отримати захист за допомогою звернення до суду, необхідно дійти висновку, що об`єктом дії позовної давності є право на позовний захист (право на позов у матеріальному сенсі), що є самостійним правом (не ототожнюється із суб`єктивним матеріальним правом і реалізується в межах охоронних правовідносин), яким наділяється особа, право якої порушене.
Як встановлено судом, ОСОБА_1 відповідно до положень ст. 549 ЦК УРСР своєчасно прийняв спадщину після смерті своєї баби ОСОБА_3 .
Відповідно до ст. 560 ЦК УРСР спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається також державною нотаріальною конторою при переході спадкового майна до держави (ст. 534, 553, 555 цього Кодексу).
Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. При спадкоємстві як за законом, так і за заповітом свідоцтво може бути видане і раніше закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, якщо в державній нотаріальній конторі є дані про те, що, крім осіб, що заявили про видачу свідоцтва, інших спадкоємців немає (ст. 561 ЦК УРСР).
Чинним на час виникнення спірних правовідносин законодавством не передбачено обов`язку отримувати свідоцтво про право на спадщину у визначений період чи строк.
З огляду на зазначене, суд вважає, що порушення прав позивача відбулося з моменту отримання ним відмови у вчиненні нотаріальних дій, зокрема, листа приватного нотаріуса Рівненського районного нотаріального округу Рівненської області Строкаля В.Д. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 01 жовтня 2025 року.
Наведене свідчить, що позивачем при зверненні до суду не пропущено строку позовної давності.
Розподіл судових витрат
Розподіляючи судові витрати у виді судового збору, суд керується ч. 9 ст. 141 та ст. 2 ЦПК України і враховує, що у даному випадку спір виник не внаслідок винних дій відповідача, який проти позову заперечень не висловив, будь - яких дій, які б порушували право позивача на оформлення спадщини не вчиняв.
Тому, керуючись такими засадами цивільного судочинства як справедливість та верховенство права, суд покладає судові витрати на позивача незалежно від результатів вирішення спору та підстав для їх стягнення з відповідача не вбачає.
Керуючись ст. 12, 13, 81, 263-265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , до Гощанської селищної ради про визнання права власності на спадкове майно – задовольнити частково.
Визнати за ОСОБА_1 право на земельну частку (пай), розміром 2,25 в умовних кадастрових гектарах відповідно до Державного акту на право колективної власності на землю серії РВ №00020 від 04 лютого 1994 року, що зареєстрований за №3 в книзі записів державних актів на право колективної власності на землю, у порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 баби ОСОБА_3 .
В іншій частині позову відмовити.
Судові витрати у виді судового збору покласти на позивача ОСОБА_1 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:
-позивач ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ;
-відповідач Гощанська селищна рада, місцезнаходження: 35400, Рівненська область, смт Гоща, вул. Незалежності, 72, ЄДРПОУ 04385416.

Повне судове рішення складено 02 квітня 2026 року.

Суддя Оленич Ю.В.