Справа № 523/23015/25
Провадження №1-кп/523/993/26
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
04 березня 2026 року м.Одеса
Пересипський районний суд міста Одеси у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 
за участю: секретаря судового засідання – ОСОБА_2 
прокурора Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони – ОСОБА_3 
захисника – ОСОБА_4 
обвинуваченого (підсудного) – ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №12025162490001136 від 21.06.2025 року, за обвинуваченням: 
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Одеси, громадянина України, із середньою освітою, неодруженого, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації на посаді стрільця-номера обслуги 1 десантно-штурмового відділення 2 десантно-штурмового взводу 3 запасної десантно-штурмової роти запасного десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні солдат, не має місця реєстрації на території України, до затримання тимчасово проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 26.04.2022 року Суворовським районним судом м.Одеси за ч.1 ст.309, ст.ст.75, 76 КК України до обмеження волі строком на 3 роки, зі звільненням від відбування покарання зі іспитовим строком 3 роки;
- 24.06.2022 року Суворовським районним судом м.Одеси за ч.3 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки 1 місяць, звільнений 19.06.2024 умовно-достроково на невідбутий термін 11 місяців 9 днів;
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185 КК України,
В С Т А Н О В И В:
Підсудний ОСОБА_5 , проходячи військову службу на вищевказаній посаді, відповідно до вимог ст.ст.9, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України повинен був свято і беззаперечно дотримуватися Конституції України і законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків, виконувати свої службові обов`язки, які визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою та дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України. 
Проте, в порушення вищезазначених вимог законодавства, підсудний ОСОБА_5 , маючи незняту й непогашену у встановленому законом порядку судимість за вчинення корисливого злочину, достовірно обізнаний про військову агресію рф та впровадження на території України воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» і затвердженого Законом України від 24.02.2022 року №2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», дію якого неодноразово продовжено відповідними Указами Президента України, затверджених законами України, зокрема Указами Президента України від 15.04.2025 №235/2025 та від 14.07.2025 №479/2025, затверджених Законами України від 16.04.2025 №4356-ІХ та від 15.01.2025 №4220-IХ, відповідно, продовжено строк дії воєнного стану з 05 години 30 хвилин 09 травня 2025 року та з 05 годин 30 хвилин 07 серпня 2025 строком на 90 діб, скоїв умисні та корисливі кримінальні правопорушення, за наступних обставин.
Так, 20.06.2025 року, приблизно о 01:26 годин, підсудний ОСОБА_5 , маючи злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, в умовах воєнного стану, перебуваючи біля приміщення автомайстерні «Motor Zone», яка розташована за адресою: м.Одеса, вул.Миколаївська дорога, 315-А, визначив об`єктом свого злочинного посягання майно, належне потерплому ОСОБА_6 , яке знаходилось в приміщенні вказаної автомайстерні.
Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, діючи повторно, умисно, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, підсудний ОСОБА_5 проник до приміщення автомайстерні через незачинене вікно, звідки таємно викрав належне потерпілому ОСОБА_6 майно: шуруповерт марки «Cilti Model 6018», вартістю 1675,00 гривень; гайковерт марки «Cilti Model 7188», вартістю 1917,50 гривень; кутову шліфувальну машину марки «Sakuma AG 125 HV», вартістю 1165,92 гривень; кутову шліфувальну машину марки «Sakuma sag 125 HV», вартістю 981,52 гривень, заволодівши якими вказаний підсудний з метою уникнення кримінальної відповідальності, залишив місце вчинення кримінального правопорушення, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив матеріальну шкоду зазначеному потерпілому на загальну суму 5739,94 гривень.
Крім того, 17.08.2025 року, приблизно о 12:00 годині, підсудний ОСОБА_5 , маючи злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, в умовах воєнного стану, прибув до будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , де визначив об`єктом свого злочинного посягання майно, яке знаходилось в середині зазначеного будинку.
Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, умисно, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, підсудний ОСОБА_5 через незачинене вікно проник у середину будинку, звідки таємно викрав належний потерпілій ОСОБА_7 електровелосипед «Rover Cross 1 Spider Rad», вартістю 20500,00 гривень, заволодівши яким вказаний підсудний з метою уникнення кримінальної відповідальності, залишив місце вчинення кримінального правопорушення, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив матеріальну шкоду означеній потерпілій у наведеному розмірі.
Потерпілі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце судового розгляду, в судове засідання не з`явилися, звернувшись до суду з відповідними заявами щодо розгляду справи без їх участі, у зв`язку з чим, суд з урахуванням позиції інших сторін процесу та з метою дотримання розумності строків судового розгляду, вирішив здійснити розгляд кримінального провадження за відсутністю означених потерпілих. 
Підсудний ОСОБА_5 повністю визнав свою провину по пред`явленому і викладеному в обвинувальному акті обвинуваченню, а будучи допитаним в судовому засіданні, пояснив суду про час, місце, спосіб та мотиви скоєного ним при вказаних вище обставинах двох епізодів таємного викрадення чужого майна (крадіжка), поєднаних з проникненням в інше приміщення та житло, відповідно, вчиненого повторно і в умовах воєнного стану, не оспорюючи при цьому докази, які містяться у матеріалах досудового розслідування та фактичні обставини скоєних кримінальних правопорушень.
Так, підсудний ОСОБА_5 під час допиту в суді показав, що дійсно за викладеними в обвинувальному акті обставинами він в умовах воєнного стану та будучи військовослужбовцем, таємно і повторно послідовно вчинив крадіжки майна з приміщення автомайстерні та житлового будинку, звідки викрав п`ять предметів електроінструменту та електровелосипед, відповідно, які у подальшому продав раніше незнайомим особам та здав до ломбарду, а виручені грошові кошти витратив на власні потреби. Через деякий час, його запросили працівники поліції до відділку поліції, де повідомили про встановлену його причетність до скоєння крадіжок, а він у свою чергу зізнався у вчиненому. Вказує на те, що ним вживались заходи з відшкодування завданих його діями збитків потерпілим, але лише шуруповерт та гайковерт були вилучені працівниками поліції та повернуті потерпілому. Шкодує про скоєне та кається, має намір після засудження повернутися до лав ЗСУ та просить призначити йому умовне покарання.
Згідно з ч.3 ст.349 КПК України, суд за результатами попереднього обговорення з учасниками судового провадження змісту цієї норми закону та наслідків її застосування, визнав недоцільним за клопотанням прокурора дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому, з`ясувавши, що учасники провадження правильно розуміють зміст цих положень закону, а також роз`яснивши їм про відсутність права оскарження фактичних обставин кримінального провадження в апеляційному порядку, суд упевнився в добровільності та істинності їх позиції.
Разом із тим, суд вважає, що винність підсудного ОСОБА_5 у вчиненні ним кримінальних правопорушень, фактичні обставини яких ним та ніким із учасників процесу не оспорюються, повністю підтверджується наявними у матеріалах досудового розслідування доказами, дослідження яких, окрім допиту підсудного, не здійснювалось у повному обсязі, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України.
Приймаючи до уваги наведені обставини та отримавши покази підсудного ОСОБА_5 , судом встановлено, що вказаний підсудний своїми умисними діями скоїв: за епізодом від 20.06.2025 - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням в інше приміщення, вчинене повторно і в умовах воєнного стану; за епізодом від 17.08.2025 - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням в житло, вчинене повторно і в умовах воєнного стану, відповідно, а відтак його дії вірно кваліфіковані стороною обвинувачення за ч.4 ст.185 КК України.
Так, з огляду на ч.4 ст.185 КК України, кримінальна відповідальність за цією нормою закону настає за таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням в інше приміщення чи житло, вчинене повторно, у великих розмірах чи в умовах воєнного або надзвичайного стану, що карається позбавленням волі на строк від п`яти до восьми років. 
Повторністю кримінальних правопорушень як формою множинності згідно з нормативним приписом ст.32 КК України визнається вчинення двох або більше кримінальних правопорушень, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу (ч.1 ст.32 КК України), а у статтях 185, 186 та 189-191 КК України повторним визнається кримінальне правопорушення, вчинене особою, яка раніше вчинила будь-яке із кримінальних правопорушень, передбачених цими статтями або ст.ст.187, 262 цього Кодексу (п.1 примітки ст.185 КК).
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.65, ч.2 ст.50 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень, та при призначенні покарання суду слід врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також слід виходити з того, що покарання має бути призначене відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу й у межах санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, яке передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення та має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.
Внаслідок означених вимог закону, при призначенні покарання підсудному ОСОБА_5 , суд приймає до уваги характер, обставини, наслідки і суспільну небезпечність вчинених ним діянь, їх системність і кількісний склад (2 епізоди) та те, що скоєне ним в силу ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, які мали місце протягом нетривалого періоду часу після закінчення терміну умовно-дострокового звільнення від відбування покарання за вироком суду від 24.06.2022 та в умовах воєнного стану і збройної агресії рф проти України, а також судом ураховується невідшкодування підсудним потерпілій ОСОБА_7 завданого матеріального збитку та його лише часткове відшкодування потерпілому ОСОБА_6 , характеризуючі дані підсудного, його вік і стан здоров`я. 
Так, з матеріалів судового провадження вбачається, що підсудний ОСОБА_5 свою провину в обсязі висунутого обвинувачення у кримінальному провадженні визнав повністю, надавши суду зізнавальні покази; раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічних злочинів проти власності та має непогашену й незняту у встановленому законом порядку судимість за вироком від 24.06.2022; є військовослужбовцем військової служби, але з 19.05.2025 самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , де характеризується позитивно; зі слів - на диспансерному обліку лікаря-нарколога чи психіатра не перебуває; не має місця реєстрації на території України, але тимчасово проживав в м.Одесі; неодружений і утриманців не має.
Комплексність наведених обставин свідчить про стійку схильність підсудного ОСОБА_5 до кримінально-протиправної поведінки, про його небажання займатися суспільно-корисною працею в умовах складного для України часу – воєнного стану та ухилення від виконання конституційного обов`язку із захисту Вітчизни, про його небажання робити належні висновки з попереднього засудження та вставати на шлях виправлення, що одночасно обумовлює неможливість виправлення підсудного в умовах суспільства.
Разом із тим та згідно з обвинувальним актом у розглядуваному кримінальному провадженні, органом досудового розслідування та прокурором в суді, у якості обставин, що пом`якшують покарання підсудного ОСОБА_5 , визначено щире каяття.
Як слідує з п.4 ч.1 ст.91 КПК України обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою для закриття кримінального провадження, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а згідно зі ст.92 цього ж Кодексу, обов`язок доказування перелічених обставин покладається на слідчого, прокурора та в установлених цим Кодексом випадках, – на потерпілого.
Проте, з наведеною вище позицією сторони обвинувачення суд погодитися не може, оскільки згідно з правовими висновками Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду (постанови від 22.03.2018 року у справі №759/7784/15-к, від 09.10.2018 року у справі №51-275км17), щире каяття особи передбачає, окрім визнання фактів вчинення злочинів, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у скоєному, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, у бажані виправити наслідки вчиненого.
Попри те, відомості, які б доводили факт щирого каяття підсудного ОСОБА_5 , мали знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження та надані до суду під час судового розгляду, але відповідних доказів на підтвердження відшкодування вказаним підсудним або принаймні у намаганні відшкодувати завдані потерпілим матеріальні збитки, незважаючи на його тривалий термін перебування на волі (окрім вилучення працівниками поліції й повернення потерпілому двох предметів електроінструменту), протягом розгляду кримінального провадження сторонами процесу до суду не надано і матеріали судової справи таких даних не містять.
Утім, слід зауважити, що як вбачається з матеріалів розглядуваного кримінального провадження та показів допитаного в суді підсудного ОСОБА_5 , викриття його діянь правоохоронним органом відбулося не у зв`язку з осудом підсудним своєї поведінки чи самостійним і добровільним з`явленням до поліції із зізнанням або намаганням виправити виниклу ситуацію іншим чином (зокрема шляхом добровільного повернення майна потерпілим чи відшкодування завданих ним збитків), а внаслідок своєчасно вжитих правоохоронним органом відповідних оперативно-розшукових (слідчих) заходів з викриття причетності підсудного до вчинених злочинів. 
Отже, за приписами ст.ст.66, 67 КК України, до обставин, що пом`якшують покарання підсудного ОСОБА_5 , суд відносить визнання ним своєї провини в обсязі висунутого обвинувачення, а до обставин, що обтяжують покарання вказаного підсудного, як визначено у обвинувальному акті та з чим також погоджується й суд, слід віднести рецидив злочинів.
Згідно зі ст.34 КК України, рецидивом кримінальних правопорушень визнається вчинення нового умисного кримінального правопорушення особою, яка має судимість за умисне кримінальне правопорушення, а повторність, сукупність та рецидив кримінальних правопорушень враховуються при кваліфікації кримінальних правопорушень та призначенні покарання, при вирішенні питання щодо можливості звільнення від кримінальної відповідальності та покарання у випадках, передбачених цим Кодексом (ст.35 КК).
Досліджуючи питання щодо призначення за пропозицією прокурора підсудному ОСОБА_5 покарання за правилами ст.ст.70, 81, 71 КК України, суд виходить з такого.
Частиною 1 статті 33 КК України визначено, що сукупністю злочинів є вчинення особою двох або більше злочинів, передбачених різними статтями або різними частинами однієї статті Особливої частини цього Кодексу, за жоден з яких її не було засуджено.
Враховуючи викладене, а також те, що кримінальним законом не передбачено можливості призначення покарання за окремими епізодами злочинної діяльності, відповідальність за які передбачена однією частиною статті Кримінального кодексу України, суд вважає помилковою позицію прокурора щодо призначення підсудному ОСОБА_5 покарання у розглядуваному кримінальному провадженні за сукупністю кримінальних правопорушень (злочинів), як такою, що не ґрунтується на вимогах закону.
Аналогічну правову позицію висловив Касаційний кримінальний суд Верховного Суду в постанові від 22.05.2018 року (справа №51-1017км18). 
Крім того, у разі вчинення особою, до якої було застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, протягом невідбутої частини покарання нового кримінального правопорушення суд призначає їй покарання за правилами, передбаченими статтями 71 і 72 цього Кодексу (ч.4 ст.81 КК України).
Частинами ж 1, 4 ст.71 КК України встановлено, що якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує частину покарання за попереднім вироком та остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, так і від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.
Тотожну правову позицію визначив Пленум Верховного Суду України в п.п.10, 25, 26 Постанови №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», зі змінами і доповненнями.
Втім, як встановлено в судовому засіданні та вбачається з наданих прокурором відомостей щодо попереднього притягнення підсудного ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності, звільнення останнього за вироком суду від 24.06.2022 умовно-достроково за ст.81 КК України на невідбутий термін покарання 11 місяців 9 днів відбулось 19.06.2024 року, а відтак строк відбуття ним покарання за цим вироком суду закінчився 28.05.2025, що в аспекті висунутого вказаному підсудному обвинувачення у розглядуваному кримінальному провадженні свідчить про безпідставність призначення йому покарання за правилами ст.ст.81, 71 КК України. 
На підставі сукупності викладеного, дотримуючись принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, при визначенні виду та міри покарання у даному кримінальному провадженні, беручи до уваги досліджені під час судового розгляду обставини, характер, спосіб вчинення і суспільну небезпечність доведеного обвинувачення, характеризуючі дані про особу підсудного ОСОБА_5 , наявність пом`якшуючих і обтяжуючих покарання обставин, комплексність яких обумовлюють неможливість його виправлення в умовах суспільства, суд у контексті ст.ст.50, 65 КК України доходить висновку про доцільність призначення зазначеному підсудному покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.4 ст.185 цього Кодексу, яке належить відбувати реально у кримінально-виконавчій установі.
Відповідно до ст.63 КК України, покарання у виді позбавлення волі полягає в ізоляції засудженого та поміщенні його на певний строк до кримінально-виконавчої установи закритого типу.
Питання щодо арешту майна та долі речових доказів у кримінальному провадженні, суд вирішує в порядку ст.ст.174, 100 КПК України, відповідно, а щодо процесуальних витрат, - в силу вимог ст.ст.124, 126 цього ж Кодексу. 
Керуючись ст.ст.100, 124, 126, 174, ч.3 ст.349, ст.ст.369-371, 373-374 КПК України, суд 
У Х В А Л И В:
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.4 ст.185 КК України, призначивши покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 3 місяця, з відбуванням покарання у кримінально-виконавчій установі.
Згідно зі ст.ст.72, 63 КК України, строк відбування покарання засудженому ОСОБА_5 рахувати з моменту приведення вироку до виконання, зарахувавши у строк відбування призначеного покарання повністю, термін його попереднього ув`язнення у кримінальному провадженні в період з 21.10.2025 по день набрання вироком законної сили.
Запобіжний захід ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою, - залишити без змін, до набрання вироком законної сили.
В порядку ст.174 КПК України арешт на майно, накладений за ухвалою слідчого судді від 01.09.2025 на шуруповерт марки «Cilti Model 6018» та гайковерт марки «Cilti Model 7188», після набрання вироком законної сили, - скасувати.
На підставі ст.100 КПК України, речові докази у кримінальному провадженні: 
- шуруповерт марки «Cilti Model 6018», гайковерт марки «Cilti Model 7188», які передані під зберігальну розписку потерпілому ОСОБА_6 , - вважати повернутими за належністю відповідному власникові;
- сліди пальців рук на двох відрізках прозорої ліпкої стрічки, які запаковані до спеціального сейф-пакету НПУ №5075723; сліди пальців рук та фрагмент сліду структури матеріалу на одному аркуші паперу, які запаковані до спеціального сейф-пакету НПУ №5075724, два сліди взуття, які зафіксовано методом масштабної фотозйомки та збережено на двох компакт-дисках; дактилоскопічну карту, а також сліди пальців рук на відрізку прозорої ліпкої стрічки, які запаковані до спеціального сейф-пакету НПУ №2033500; дактилоскопічну карту потерпілої ОСОБА_7 , які знаходяться в камері зберігання речових доказів ВП №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області (квитанції ID від 30.10.2025, №0303 від 07.08.2025, №0315 від 29.08.2025, №0342 від 15.09.2025), – знищити; 
- відеозаписи з камер відеоспостереження автомайстерні «Motor Zone», які містяться на цифровому диску та знаходяться в матеріалах досудового розслідування, - залишити зберігати у означених матеріалах.
В силу ст.ст.124, 126 КПК України, процесуальні витрати у кримінальному провадженні, за проведення експертних досліджень, на загальну суму 20056,30 гривень, - стягнути із засудженого ОСОБА_5 , на користь держави.
Копії вироку вручити під розписку прокуророві та ОСОБА_5 , надати для відома іншим заінтересованим особам, а також направити до ДУ «Одеський слідчий ізолятор» та до ВП №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області - для виконання, в межах їх відповідних повноважень.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження та подання апеляції через Пересипський районний суд міста Одеси до Одеського апеляційного суду, протягом 30 днів з дня проголошення, а для особи, яка утримується під вартою, - у той же строк з моменту вручення копії вироку.

Головуючий - суддя: ОСОБА_1