КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 квітня 2026 року м. Київ справа №320/6695/25
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Горобцової Я.В., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОСІТІ-ІНВЕСТ» до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,
в с т а н о в и в:
До Київського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОСІТІ-ІНВЕСТ» (далі також – ТОВ «АГРОСІТІ-ІНВЕСТ», позивач) до Головного управління ДПС у м. Києві (далі також – ГУ ДПС у м. Києві, відповідач), в якому позивач просить суд:
визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача від 26 липня 2024 року № 0829272303 (далі також – оскаржуване рішення). 
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що висновки акту перевірки, на підставі яких було прийняте оскаржуване податкове повідомлення-рішення, не відповідають дійсним обставинам справи та нормам чинного законодавства, і тому позивач вважає оскаржуване рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2025 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Заперечуючи проти заявлених позовних вимог відповідач, у наданому суду відзиві наголошує, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийняте податковим органом відповідно до вимог чинного законодавства, посилаючись на обставини, викладені в акті перевірки та наданому суду відзиві.
Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.
17 листопада 2008 року між позивачем (позичальник) та компанією «ALLIS ENTERPRISES LIMITED» (кредитор) було укладено кредитний договір № 1/08-АС-І (далі також – Кредитний договір), згідно із пунктами 1.1-1.3 якого кредитор передає позичальнику у тимчасове користування грошові кошти, які у подальшому називаються «Кредит», для поповнення обігових коштів позичальника, а також для налагодження фінансово-господарської діяльності позичальника, а позичальник зобов`язується використовувати Кредит для поповнення своїх обігових коштів та налагодження своєї фінансово-господарської діяльності, повернути кредитору на умовах цього Договору таку ж суму кредиту і сплачувати кредитору проценти за користування Кредитом. Загальна сума кредиту складає 5 000 000, 00 (п`ять мільйонів) доларів США. Розмір ставки процентів за користування Кредитом складає 15 % (одинадцять процентів) річних, виходячи з 365 календарних днів у році .
У подальшому процента ставка була зменшена з 15 % річних до 3 % річних.
Протягом 2017-2019 років позивач здійснював виплату доходу на користь нерезидента компанії «ALLIS ENTERPRISES LIMITED» у вигляді процентів за Кредитним договором 2008 року:
за 2017 рік – 4 066 415, 00 грн;
за 2018 рік – 1 338 365, 00 грн;
за 2019 рік – 1 097 519, 00 грн.
При виплаті вказаного доходу позивач застосовував зменшену ставку оподаткування податком з доходів нерезидента із джерелом їх походження з України у розмірі 2 % на підставі Конвенції між Урядом України і Урядом Республіки Кіпр про уникнення подвійного оподаткування та запобігання податковим ухиленням стосовно податків на доходи.
ТОВ «АГРОСІТІ-ІНВЕСТ» було нараховано та сплачено податок з доходів нерезидента із джерелом їх походження з України: за 2017 рік – 81 328, 00 грн, за 2018 рік – 26 767, 00 грн; за 2019 рік – 21 950, 00 грн.
Посадовими особами відповідача була проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ «АГРОСІТІ-ІНВЕСТ» (код 36176537) з питань дотримання вимог податкового законодавства при виплаті доходу у вигляді процентів із джерелом походження з України нерезиденту «ALLIS ENTERPRISES LIMITED» (Республіка Кіпр) за період з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2019 року, за результатами якої складено акт від 31 серпня 2022 року №21554/Ж5/26-15-07-08-02/21620296 (далі також – акт перевірки).
Актом перевірки встановлено порушення позивачем пунктів 103.2, 103,3 статті 103, підпункту 141.4.2 пукну 141.4 статті 141 Податкового кодексу України (далі також – ПК України), а саме заниження податку на прибуток іноземних юридичних осіб під час виплати на користь компанії «ALLIS ENTERPRISES LIMITED» (Республіка Кіпр) доходів з джерелом їх походження з України (проценти) на загальну суму 845 298, 00 грн, у тому числі: за 2017 рік – 528 634, 00 грн, за 2018 рік – 173 987, 00 грн, за 2019 рік – 142 677, 00 грн.
На підставі наведених вище висновків акту перевіри, ГУ ДПС у м. Києві прийнято податкове повідомлення рішення від 26 липня 2024 року № 0829272303, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податків і зборів, пені з податку на доходи фізичних осіб (військового збору) на суму 1 056 622, 50 грн, з яких 845 298, 00 грн – за податковими зобов`язаннями та 211 324, 50 грн за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами). Не погоджуючись із вказаним податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.
Відповідно до статті 3 ПК України податкове законодавство України складається з Конституції України; цього Кодексу; Митного кодексу України та інших законів з питань митної справи у частині регулювання правовідносин, що виникають у зв`язку з оподаткуванням митом операцій з переміщення товарів через митний кордон України (далі - законами з питань митної справи); чинних міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України і якими регулюються питання оподаткування; нормативно-правових актів, прийнятих на підставі та на виконання цього Кодексу та законів з питань митної справи; рішень Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування з питань місцевих податків та зборів, прийнятих за правилами, встановленими цим Кодексом.
Якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору.
Згідно з пунктами 103.1, 103.2, 103.3 статті 103 ПК України застосування правил міжнародного договору України здійснюється шляхом звільнення від оподаткування доходів із джерелом їх походження з України, зменшення ставки податку або шляхом повернення різниці між сплаченою сумою податку і сумою, яку нерезиденту необхідно сплатити відповідно до міжнародного договору України.
Особа (податковий агент) має право самостійно застосувати звільнення від оподаткування або зменшену ставку податку, передбачену відповідним міжнародним договором України на час виплати доходу нерезиденту, якщо такий нерезидент є бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу і є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України.
Застосування міжнародного договору України в частині звільнення від оподаткування або застосування пониженої ставки податку дозволяється тільки за умови надання нерезидентом особі (податковому агенту) документа, який підтверджує статус податкового резидента згідно з вимогами пункту 103.4 цієї статті.
Бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу для цілей застосування пониженої ставки податку згідно з правилами міжнародного договору України до дивідендів, процентів, роялті, винагород тощо нерезидента, отриманих із джерел в Україні, вважається особа, що має право на отримання таких доходів.
При цьому бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу не може бути юридична або фізична особа, навіть якщо така особа має право на отримання доходу, але є агентом, номінальним утримувачем (номінальним власником) або є тільки посередником щодо такого доходу.
Підпунктами 141.4.1, 141.4.2 пункту 141.4 статті 141 ПК України визначено, що доходи, отримані нерезидентом із джерелом їх походження з України, оподатковуються в порядку і за ставками, визначеними цією статтею. Для цілей цього пункту такими доходами, зокрема, є проценти, дисконтні доходи, що сплачуються на користь нерезидента, у тому числі проценти за позиками та борговими зобов`язаннями, випущеними (виданими) резидентом.
Резидент або постійне представництво нерезидента, що здійснюють на користь нерезидента або уповноваженої ним особи (крім постійного представництва нерезидента на території України) будь-яку виплату з доходу з джерелом його походження з України, отриманого таким нерезидентом від провадження господарської діяльності (у тому числі на рахунки нерезидента, що ведуться в національній валюті), утримують податок з таких доходів, зазначених у підпункті 141.4.1 цього пункту, за ставкою в розмірі 15 відсотків (крім доходів, зазначених у підпунктах 141.4.3-141.4.6 та 141.4.11 цього пункту) їх суми та за їх рахунок, який сплачується до бюджету під час такої виплати, якщо інше не передбачено положеннями міжнародних договорів України з країнами резиденції осіб, на користь яких здійснюються виплати, що набрали чинності.
Між Урядом України і Урядом Республіки Кіпр укладено Конвенцію про уникнення подвійного оподаткування та запобігання податковим ухиленням стосовно податків та доходів від 08 листопада 2012 року, яка ратифікована - 04 липня 2013 року, дата набрання чинності для України - 7 серпня 2013 року.
Статтею 11 Конвенції передбачено, що проценти, що виникають у Договірній Державі і сплачуються резиденту іншої Договірної Держави, можуть оподатковуватись в цій іншій Державі, якщо такий резидент є особою - фактичним власником таких процентів. Однак такі проценти можуть також оподатковуватись у Договірній Державі, в якій вони виникають, і відповідно до законодавства цієї Держави, але якщо особа - фактичний власник процентів є резидентом іншої Договірної Держави, податок, що стягується таким чином, не повинен перевищувати 2 відсотків від загальної суми процентів.
Докладне визначення терміну «бенефіціарний власник» наведено в Коментарях до Модельної конвенції ОЕСР.
Відповідно до пункту 9 Коментарів до статті 11, вимогу щодо бенефіціарного власника додано до пункту другого статті 11 для того, щоб роз`яснити значення слів "і сплачуються резиденту", які використовуються в пункті 1. Зрозумілим є той факт, що країна джерела не зобов`язана поступатись у праві оподатковувати проценти на тій лише підставі, що проценти були сплачені саме резиденту Держави, з якою укладено міжнародний договір. Термін "фактичний власник доходу" використовується не у вузькому технічному сенсі, а розуміється в контексті та світлі завдань і цілей Конвенції, включаючи уникнення подвійного оподаткування, попередження випадків ухилення від сплати податків та уникнення оподаткування.
Пільга або звільнення від оподаткування по будь-якому із видів доходу, що надається Державою, з якої походить дохід, резиденту іншої Договірної держави з метою уникнення повністю або частково подвійного оподаткування, яке може виникнути у зв`язку із повторним оподаткуванням такого доходу Державою резиденства. Коли цей вид доходу отримує резидент Договірної Держави, що діє як агент чи номінальний отримувач, надання Державою, з якої походить дохід, такої пільги або звільнення виключно на підставі статусу безпосереднього отримувача доходу як резидента іншої Договірної Держави буде суперечити цілям та завданням Конвенції. Безпосередній отримувач в цій ситуації кваліфікуватиметьсяяк резидент, однак цей статус не призводить до потенційного подвійного оподаткування, оскільки отримувач не розглядається як власник доходу для цілей оподаткування в Державі резиденства. Надання державою, з якої походить дохід, пільги або звільнення від оподаткування також буде суперечити цілям та завданням Конвенції, якщо резидент Договірної Держави, не використовуючи такі інструменти, як агентування або номінальної власності, буде діяти як проміжна ланка для іншої особи, котра фактично отримує вигоду від відповідного доходу. Проміжна ланка не може розглядатися як фактичний власник, якщо навіть за свого формального статусу власника, на практиці вона має досить вузькі повноваження щодо такого доходу, що надає можливість її розглядати як просту довірену особу, або управляючу особу, що діє від імені зацікавлених осіб (пункт 10 Коментарів до статті 11).
Отже, Угоди про уникнення подвійного оподаткування не можуть застосовуватися до ситуацій, коли відповідні відносини між резидентом та нерезидентом не пов`язані з фактичним веденням господарської діяльності, а дії учасників цих відносин спрямовані лише на створення зручного (пільгового) податкового режиму. Пільги за міжнародними угодами щодо уникнення подвійного оподаткування повинні відноситися лише до податкового резидента, який є дійсним одержувачем доходу.
Застосування податкових преференцій визнається неправомірним, коли сукупність угод (операцій) дозволяє зробити висновок про те, що основною їхньою метою були виведення доходу з-під оподаткування і формальне здійснення операцій з метою використання переваг за міжнародною угодою.
Результатом такої оцінки може стати перекваліфікація виплати з відповідною зміною режиму оподаткування, а також кваліфікація сукупності угод із застосуванням норм національного законодавства по виведеному з-під оподаткування доходу.
У випадках, які наводяться в Коментарях (агент, номінал, посередник тощо), безпосередній отримувач процентів не вважається бенефіціарним власником, оскільки право отримувача вільно розпоряджатись такими процентами обмежено в силу наявності договірних або інших юридичних обов`язків передати отриманий платіж іншій особі. Такий обов`язок зазвичай випливає з юридичних документів, однак також може з`ясовуватись на підставі фактів та обставин, які вказують, що по суті отримувач процентів не має право вільно розпоряджатись такими процентами.
За загальним правилом ознаками, які можуть вказувати на те, що особа-нерезидент не є кінцевим бенефіціарним власником доходу у вигляді процентів, є, зокрема:
1) відсутність фактичного самостійного здійснення господарської діяльності особою нерезидентом, яка зареєстрована в Державі, з якою Україною укладений договір про уникнення подвійного оподаткування, на відповідній території;
2) характер грошових потоків свідчить про наявність юридичних та фактичних обов`язків щодо подальшого перерахування отримуваних процентів особою-нерезидентом третій особі та відсутність у особи-нерезидента можливості самостійного прийняття рішення щодо дол. отримуваного доходу та контролю щодо отримуваного доходу;
3) мінімальний часовий інтервал між: укладенням договору (видачею позики) між резидентом та особою-нерезидентом, з Державою якого укладено договір про уникнення подвійного оподаткування, а також договору (видачею позики) між останнім та третьою особою; отриманням доходу особою-нерезидентом, з Державою якого укладено договір про уникнення подвійного оподаткування, і виплатою грошових коштів третій особі;
4) відсутність диференційованих, що розрізняються умов договорів, правових документів, на підставі яких особа-нерезидент отримує дохід і в подальшому перераховує кошти;
5) вчинення дзеркальних, тобто ідентичних операцій між резидентом та особою-нерезидентом, що зареєстрована в Державі, з якою укладено договір про уникнення подвійного оподаткування, та між останнім і третьою особою;
6) фактичні ризики, пов`язані із наданням позики резиденту, несе третя особа, а не особа-нерезидент.
Отже, враховуючи зазначене правове регулювання, право на застосування зменшеної ставки податку, передбачену відповідним міжнародним договором України, виникає, за умови одночасного виконання таких вимог:
- нерезидент є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України;
- нерезидентом надано довідку (або її нотаріально засвідчену копію), яка підтверджує, що нерезидент є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України;
- нерезидент є бенефіціарним власником доходу.
Для визначення особи як фактичного отримувача доходу, така особа повинна володіти не тільки правом на отримання доходу, але повинна бути і особою, яка визначає подальшу економічну дол. доходу.
Тобто, коли отримувач процентів має право отримувати вигоду та визначати подальшу економічну дол. доходу і не пов`язаний договірними або юридичними зобов`язаннями щодо перерахування такого доходу іншій особі, отримувач є бенефіціарним власником доходу.
Передбачені міжнародними договорами пільги зі сплати податку не можуть бути застосовані у випадку, коли нерезидент діє як проміжна ланка в інтересах іншої особи, яка фактично отримує вигоду від доходу. Зокрема, не можуть бути застосовані пільгові ставки податку у випадку, коли дохід (у рамках угоди або серії угод) з джерелом його походження з України виплачується таким чином, що нерезидент (проміжна ланка, яка має вузькі, обмежені повноваження у відношенні доходу), який претендує на отримання пільгової ставки податку з доходів у вигляді роялті, дивідендів, процентів, виплачує весь дохід (його більшу частину) іншому нерезиденту, який би не міг застосувати пільгову ставку у разі, коли б такий дохід виплачувався останньому.
В момент виплати доходу достатньою підставою для застосування зниженої ставки податку є наявність довідки (або її нотаріально засвідченої копії), яка підтверджує, що нерезидент є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України і така довідка видається компетентним (уповноваженим) органом відповідної країни, визначеним міжнародним договором України, за формою, затвердженою згідно із законодавством відповідної країни, і повинна бути належним чином легалізована, перекладена відповідно до законодавства України.
Чинним законодавством не встановлено форми документу, що підтверджує статус контрагента як бенефіціарного власника доходу, та який повинна мати особа на момент проведення виплати.
При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, суди повинні враховувати, що відповідно до вимог статті 77 КАС України обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень.
У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що платник податків сформував дані податкового обліку необґрунтовано та з порушенням вимог податкового законодавства, або на підставі документів, які містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи.
Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 17 грудня 2025 року у справа № 620/7369/24.
Спір у цій справі обумовлений невизнанням контролюючим органом права позивача на застосування зменшеної ставки оподаткування податком з доходів нерезидента із джерелом їх походження з України у розмірі 2 % на підставі Конвенції з посиланням на те, що компанія «ALLIS ENTERPRISES LIMITED» (Республіка Кіпр) не була бенефіціарним власником процентного доходу, отриманого від позивача, оскільки, на думку контролюючого органу, здійснювала подальше перерахування процентів.
Верховний Суд у постанові від 17 грудня 2025 року у справі № 120/9601/24 зокрема зазначив, що при вирішенні справ між пов`язаними особами, де можуть бути наявні механізми податкової оптимізації, судам слід встановити чи є нерезидент бенефіціарним власником доходу (процентів) шляхом послідовного аналізу відповідних критеріїв (ознак), зокрема: нерезидент не повинен бути агентом (номінальним утримувачем); нерезидент має самостійно визначати економічну дол. доходу; компанія нерезидент не повинна передавати отриманий дохід або переважну його частину на користь іншої особи. У таких спорах має досліджуватися «транзит» коштів компанії-нерезидента, часовий інтервал між укладенням договорів; вчинення дзеркальних, тобто ідентичних операцій між резидентом та особою-нерезидентом, що зареєстрована в Державі, з якою укладено договір про уникнення подвійного оподаткування, та між останнім і третьою особою; хто несе фактичні ризики, пов`язані із наданням позики резиденту.
Суд зазначає, що орієнтовні критерії наведено в Коментарях до Модельної конвенції ОЕСР та в подальшому перелік ознак унормований пунктом 103.3 статті 103 ПК України (в редакції Закону від 16 січня 2020 року № 466-IX, який набрав чинності 23 травня 2020 року).
Для того щоб нерезидент визнавався бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу, такий нерезидент не повинен виконувати «транзитну» роль (бути виключно посередником) у русі коштів. Як зазначено в розділі цієї постанови "Правове регулювання", нормативно закріпленою ознакою посередницької функції нерезидента є, зокрема, те, що зазначена особа не має достатньо повноважень або у випадку, підтвердженому фактами та обставинами, не має права користуватися та розпоряджатися таким доходом.
Якісною стороною цього критерію є відсутність кореспондуючого обов`язку передати права на дохід третій особі (самостійне визначення нерезидентом економічної дол. доходу).
Кількісний критерій полягає у тому, що компанія нерезидент не повинна передавати отриманий дохід або переважну його частину на користь іншої особи (незалежно від способу оформлення такої передачі).
Вказаний критерій передбачає обов`язок контролюючого органу довести співставність, в тому числі арифметичну, операцій між виплатою доходу з української компанії на користь нерезидента і подальшого перерахування сум грошових коштів з компанії нерезидента - встановити "транзитний" характер компанії-нерезидента за фактичними обставинами, а також дослідити обставини справи відносно господарської діяльності компанії-нерезидента з урахуванням особливостей її провадження.
Аналогічний за змістом підхід до застосування норм права Верховний Суд неодноразово демонстрував у своїх постановах, зокрема у постановах від 28 жовтня 2025 року у справі № 560/10203/24, від 27 жовтня 2025 року у справі № 120/7999/24, від 12 серпня 2025 року у справі № 560/12637/24, від 18 грудня 2025 року у справі № 120/6603/24, від 18 грудня 2025 року у справі № 480/6617/24, від 18 грудня 2025 року у справі № 320/35831/24.
В свою чергу, Верховний Суд, у справі з аналогічних правовідносин (постанова від 21 жовтня 2025 року у справі № 500/4405/24 акцентував увагу на необхідності встановити чи є нерезидент бенефіціарним власником доходу (процентів) шляхом послідовного аналізу відповідних критеріїв (ознак), зокрема: нерезидент не повинен бути агентом (номінальним утримувачем); нерезидент має самостійно визначати економічну дол. доходу; компанія нерезидент не повинна передавати отриманий дохід або переважну його частину на користь іншої особи. У таких спорах має досліджуватися «транзит» коштів компанії-нерезидента, часовий інтервал між укладенням договорів; вчинення дзеркальних, тобто ідентичних операцій між резидентом та особою-нерезидентом, що зареєстрована в Державі, з якою укладено договір про уникнення подвійного оподаткування, та між останнім і третьою особою; хто несе фактичні ризики, пов`язані із наданням позики резиденту.
Також у вищезазначеному судовому рішенні вказано, що при вирішенні подібних спорів також слід вирішувати питання чи компанія нерезидент самостійно несе ризики у зв`язку із проваджуваною нею діяльністю. Підтвердженням самостійності несення ризиків можуть виступати: (а) окремі положення договорів, що стосуються відповідальності особи та передбачають можливість застосування до неї штрафних санкцій за порушення договірних зобов`язань; (б) дійсна реалізація по відношенню до нерезидента заходів із притягнення його до юридичної відповідальності (пред`явлення кредиторами вимог про сплату штрафних санкцій; ініціювання судових проваджень тощо); (в) наявність сумнівної заборгованості (bad debt) тощо.
Верховний Суд у постанові від 06 січня 2026 року у справі № 120/6780/24, якою скасовано рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 03 квітня 2025 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 24 червня 2025 року, а справу направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції, вказав: "...суди першої та апеляційної інстанцій установили, що нерезидент, на користь якого позивач здійснював виплату процентного доходу у 2017- 2018 роках, був стороною договору позики як кредитор, набув право вимоги за відповідними зобов`язаннями, а також не був пов`язаний договірними чи іншими юридичними обов`язками щодо обов`язкового подальшого перерахування отриманих процентів третім особам.
Оцінюючи доводи контролюючого органу про транзитний характер грошових коштів, суди попередніх інстанцій виходили з того, що сам по собі факт внутрішньогрупових фінансових операцій, корпоративної пов`язаності суб`єктів або використання отриманого доходу для корпоративних цілей не є достатнім для висновку про відсутність у нерезидента статусу бенефіціарного власника доходу без встановлення сукупності обставин, які б свідчили про виконання ним виключно агентських або посередницьких функцій.
Суди першої та апеляційної інстанцій у цій справі вказали, що договір про реструктуризацію було укладено з метою передачі функцій фінансування в межах групи компаній із концентрацією таких функцій на рівні компанії «АГРОПРОСПЕРІС 2 ЛІМІТЕД».
Перевіряючи доводи касаційної скарги, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що суди першої та апеляційної інстанцій, визнаючи факт наявності у компанії AGROPROSPERIS 2 LIMITED статусу бенефіціарного (фактичного) власника процентного доходу, обмежилися формальним аналізом окремих документів та не дослідили у сукупності фактичні обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення спору.
Суди, посилаючись на відсутність у компанії AGROPROSPERIS 2 LIMITED договірних або законних зобов`язань щодо негайного передання отриманих процентів іншій особі, не перевірили фактичні обставини, які, відповідно до Коментарів до Модельної конвенції ОЕСР, можуть свідчити про обмеження права особи вільно розпоряджатися доходом не лише з юридичних документів, а й з реальної поведінки сторін та економічного контексту операцій.
Зокрема, поза увагою судів залишилося питання, чи могла компанія AGROPROSPERIS 2 LIMITED самостійно приймати рішення щодо економічної дол. отриманих процентів, чи ж такі рішення фактично ухвалювалися в межах централізованого управління групою компаній.
Аналіз оскаржуваних судових рішень свідчить про відсутність аналізу руху грошових коштів, зокрема, суди попередніх інстанцій не дослідили звіти про рух грошових коштів компанії AGROPROSPERIS 2 LIMITED за 2017-2019 роки, з яких, за доводами контролюючого органу, убачається: у 2017 році отримання процентів від українських підприємств у сумі 111 079 тис. дол. США та одночасне спрямування 72 617 тис. дол. США на викуп привілейованих акцій; у 2018 році отримання процентів у сумі 57 331 тис. дол. США та спрямування 69 000 тис. дол. США на погашення/викуп акцій; у 2019 році отримання процентів у сумі 47 029 тис. дол. США та спрямування 76 383 тис. дол. США на ті самі цілі.
Також суди попередніх інстанцій не надали оцінки сукупному співвідношенню: отриманих процентних доходів за 2017- 2019 роки у сумі 215 439 тис. дол. США та коштів, спрямованих на погашення привілейованих акцій акціонеру AMARISTA LIMITED у сумі 218 000 тис. дол. США, які, за твердженням відповідача, були фактично перераховані материнській компанії NCH Agribusiness Partners LP.
Поза увагою судів попередніх інстанцій залишилися доводи податкового органу, якими він заперечував проти позову, з урахуванням даних фінансової звітності компаній AGROPROSPERIS 2 LIMITED, AMARISTA LIMITED, ATS AGRIBUSINESS INVESTMENTS LIMITED, ALLIS ENTERPRISES LIMITED. Так, суди не дослідили належним чином фінансову звітність компаній AGROPROSPERIS 2 LIMITED та AMARISTA LIMITED, зокрема примітки до фінансової звітності за 2018-2019 роки, в яких операції з викупу привілейованих акцій прямо відображені як спосіб погашення авансів від акціонера.
Не надана оцінка й доводам контролюючого органу про те, що за даними звітів про прибутки та збитки єдиним суттєвим джерелом доходу AGROPROSPERIS 2 LIMITED у 2017- 2019 роках були проценти за позиками українським підприємствам, тоді як структура її капіталу на понад 90 % формувалася за рахунок емісії привілейованих акцій, що підлягали погашенню...».
При цьому Верховним Судом у справі № 120/6780/24 наголошено, що формальнепосилання судів на те, що законодавство не встановлює вимоги щодо джерела походження коштів для визначення бенефіціарного власника, не звільняло суд від обов`язку перевірити, чи не свідчать такі обставини про існування зобов`язань нерезидента перед третьою особою та, відповідно, про обмеженість його повноважень щодо отриманого доходу.
Також колегія суддів приймає до уваги правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 11 березня 2025 року у справі № 560/5190/24, у якій Суд, проаналізувавши положення Коментарів до Модельної конвенції ОЕСР, також прийшов до висновку, що угоди про уникнення подвійного оподаткування не можуть застосовуватися до ситуацій, коли відповідні відносини між резидентом та нерезидентом не пов`язані з фактичним веденням господарської діяльності, а дії учасників цих відносин спрямовані лише на створення зручного (пільгового) податкового режиму. Пільги за міжнародними угодами щодо уникнення подвійного оподаткування повинні відноситися лише до податкового резидента, який є дійсним одержувачем доходу. Застосування податкових преференцій визнається неправомірним, коли сукупність угод (операцій) дозволяє зробити висновок про те, що основною їхньою метою були виведення доходу з-під оподаткування і формальне здійснення операцій з метою використання переваг за міжнародною угодою. Результатом такої оцінки може стати перекваліфікація виплати з відповідною зміною режиму оподаткування, а також кваліфікація сукупності угод із застосуванням норм національного законодавства по виведеному з-під оподаткування доходу. У випадках, які наводяться в Коментарях (агент, номінал, посередник тощо), безпосередній отримувач процентів не вважається бенефіціарним власником, оскільки право отримувача вільно розпоряджатись такими процентами обмежено в силу наявності договірних або інших юридичних обов`язків передати отриманий платіж іншій особі. Такий обов`язок зазвичай випливає з юридичних документів, однак також може з`ясовуватись на підставі фактів та обставин, які вказують, що по суті отримувач процентів не має право вільно розпоряджатись такими процентами.
В іншій постанові від 19.03.2025 у справі № 560/8133/24 Верховний Суд аналізуючи подібні правовідносини, зазначив, що відповідач як суб`єкт владних повноважень в ході розгляду цієї справи не довів, що АГРОПРОСПЕРІС 2 не має повноважень визначати подальшу економічну дол. такого доходу у вигляді відсотків тобто не є бенефіціарним (фактичним) отримувачем доходу, а з наданих позивачем доказів, що наявні в матеріалах справи, не вбачається, що вказана компанія має будь-які зобов`язання щодо подальшого перерахування отриманого доходу (його більшої частини) іншому нерезиденту, як відсутні і будь-які обмеження щодо самостійного визначення подальшої економічної дол. вказаного доходу. Суд погодився з висновком судів попередніх інстанцій про необґрунтованість доводів контролюючого органу, що нерезидент - ATS AGRIBUSINESS INVESTMENTS LIMITED, Кіпр не є бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу у вигляді процентів за користування позикою, а відтак і безпідставність доводів контролюючого органу, щодо необхідності оподаткування виплаченого вказаній компанії доходу у вигляді відсотків за загальним правилом в розмірі 15 %».
Аналогічну позицію викладено у постанові Верховного Суду від 24.06.2025 у справі № 120/10439/24.
Враховуючи практику Верховного Суду, яка склалася у даній категорії справ, зважаючи на необхідність забезпечення додержання вимог частини 2 статті 2 КАС України щодо всебічного та об`єктивного розгляду адміністративної справи, колегією суддів зобов`язано сторони у справі надати додаткові пояснення, а за наявності письмові докази) щодо: господарської діяльності компанії-нерезидента з урахуванням особливостей її провадження; наявності або відсутності послідовних операцій з подальшого переказу отриманого від українських компаній процентного доходу (на підставі звітів про фінансовий стан та банківських виписок по рахунку компанії нерезидента); співставності операцій між виплатою доходу з української компанії на користь нерезидента і подальшого перерахування сум грошових коштів з компанії нерезидента третій особі; "транзитного" характеру компанії-нерезидента (докази); доводів позивача про наявність у компанії нерезидента статусу бенефіціарного (фактичного) отримувача (власника) доходу; наявності/відсутності у компанії-нерезидента відповідних ресурсів необхідних для фактичного виконання функцій, тощо.
Так, в ході проведення перевірки, визначаючись щодо бенефіціарного (фактичного) отримувача (власника) доходу, ГУ ДП у м. Києві досліджено інформацію компетентного органу Республіки Крим (далі також – ІКО), з якої вбачається, що компанія ALLIS ENTERPRISES LIMITED, дата реєстрації - 16.05.2008; бенефіціарні власники компанії - George Rohr (США) та Moris Tabacinic (Австрія). George Rohr (США) та Moris Tabacinic (Австрія) є керівниками компанії NCH Capital Inc (далі NCH), яка заснована ними в 1993 році та яка стала однією з найбільших західних фінансових інвесторів. Штаб - квартира NCH знаходиться в Нью-Йорку з 10 локальними офісами в Східній Європі та Південній Америці; ALLIS ENTERPRISES LIMITED є дочірньою компанією одного із фондів, заснованих NCH; контролююча особа - NCH AGRIBUSINESS PARTNERS LP (Кайманові острови); акціонер - AGRO DEVELOPMENT (UKRAINE) LIMITED до 15.11.2018, з 15.11.2018 AGROPROSPERIS 2 LIMITED - 100 % акцій. Директори - Andreas Santis, Angela Avgousti; секретар - A.T.S. SERVICES LIMITED (Кіпр). Основний вид діяльності - холдинг інвестицій та фінансування. ALLIS ENTERPRISES LIMITED не має власного приміщення, власного обладнання. Все це надається іншою компанією групи. Компанія не має персоналу, персонал компанії надається за договорами про надання послуг або аутсорсингу між ATS AGRIBUSINESS INVESTNENTS LIMITED та ALLIS ENTEREPRISE LTD. Директори компанії отримують винагороду не від ALLIS ENTERPRISE LTD, а від пов`язаної компанії. За даними офіційного сайту Реєстратора компаній Республіки Кіпр (https://efiling.drcor.mcit.gov.cy), директори Andreas Santis, Angela Avgousti виконують функції директорів в цілому ряді компаній, які входять до складу групи компаній AGROPROSPERIS. До обов`язків директорів входить тільки нагляд за фінансовими операціями, а глобальний контроль виконує нью-йоркський офіс, тобто NCH Capital (США, Нью Йорк). ALLIS ENTERPRISE LTD кредитує тільки компанії фінансової групи, до якої входить.
27.10.2016 зареєстровано компанію AGROPROSPERIS 2 LIMITED (Кіпр), після реєстрації якої інвестиція в компанію AGRO DEVELOPMENT (UKRAINE) LIMITED передана від компанії AMARISTA LIMITED до компанії AGROPROSPERIS 2 LIMITED. 01.12.2016 між компаніями AMARISTA LTD, ATS AGRIBUSINESS INVESTMENTS LIMITED, AGROPROSPERIS 2 LIMITED укладено угоду про реструктуризацію. З даної угоди вбачається, що компанія AMARISTA LIMITED є акціонером компанії ATS AGRIBUSINESS INVESTMENTS LIMITED, а компанія ATS AGRIBUSINESS INVESTMENTS LIMITED володіє "кредитним портфелем" різних українських компаній (сюди ж входять і кредити, надані позивачу). При цьому, згідно з цією угодою сторони домовились про передачу "кредитного портфелю" від компанії ATS AGRIBUSINESS INVESTMENTS LIMITED до компанії AGROPROSPERIS 2 LIMITED через компанію AMARISTA LIMITED відповідно до процедури: а) на першому етапі угоди ATS AGRIBUSINESS INVESTMENTS LIMITED зменшує свій акціонерний капітал шляхом викупу своїх привілейованих акцій, що підлягають погашенню, які належать AMARISTA LIMITED як єдиному акціонеру, в обмін на всі права ATS AGRIBUSINESS INVESTMENTS LIMITED на "кредитний портфель", який повинен бути переданий AMARISTA LIMITED в якості компенсації за викуплені акції; б) на другому етапі угоди AGROPROSPERIS 2 LIMITED збільшує свій акціонерний капітал шляхом випуску привілейованих акцій, які підлягають погашенню і передає їх AMARISTA LIMITED в обмін на всі права власності та частки AMARISTA LIMITED в кредитному портфелі та угоди позики, що стосуються кредитного портфеля, будуть передані компанії AGROPROSPERIS 2 LIMITED як внесок в акціонерний капітал (стор.16 фінансової звітності AGROPROSPERIS 2 LIMITED за 2016-2017 роки).
15.11.2018 AGROPROSPERIS 2 LIMITED придбала у AGRO DEVELOPMENT (UKRAINE) LIMITED компанію ALLIS ENTERPRISES LIMITED.
У грудні 2018 року компанія ALLIS ENTERPRISES LIMITED отримала від AGROPROSPERIS 2 LIMITED права, право власності та проценти в дебіторській заборгованості за позиками з балансовою вартістю 153 864 294 дол США в обмін на привілейовані акції, випущені компанією на користь її акціонера.
29 грудня 2018 року Компанія прийняла рішення викупити 157 привілейованих акцій, що підлягають погашенню, вартістю 1,13 дол. США, кожна (1,00 євро), випущених з премією в розмірі 61 544,58 дол. США (54 464,23 євро) кожна на загальну вартість 9 662 677 дол. США (8 550 885 євро).
Відповідно до приміток до фінансової звітності за 2019 рік, 30 грудня 2019 року Компанія прийняла рішення викупити 241 зі своїх привілейованих акцій, що підлягають погашенню, вартістю 1,13 дол США , кожна (1,00 євро), випущених з премією в розмірі 61 544,58 дол США (54 464,23 євро) кожна на загальну вартість 14 832 518 дол США (13 126 122 євро).
Як вбачається зі звіту про рух грошових коштів у 2017-2019 роках, українські підприємства виплатили проценти у сумі 62 тис дол США та 14 917 тис дол США відповідно. Також у 2017-2019 роках компанія викупила привілейовані акції у розмірі 9 663 тис дол США та 14 834 тис дол США як викуп привілейованих акцій, зазначені грошові кошти були отримані «ALLIS ENTERPRISES LIMITED» від українських підприємств, як зазначено вище. Вказані проценти компанією було повністю виплачено.
Отже про транзит отриманих процентів та тіла за позиками від «ALLIS ENTERPRISES LIMITED» на ««AGROPROSPERIS 2LIMITED» LIMITED», на думку контролюючого органу свідчить аналіз фінансової звітності «ALLIS ENTERPRISES LIMITED» за 2017-2019 роки, а саме, звіт про рух грошових коштів (фінансової звітності).
Згідно із звітом про рух грошових коштів ««AGROPROSPERIS 2LIMITED» LIMITED» за 2017 рік Компанія викупила/погасила «AMARISTA» привілейовані акції у розмірі 69 000 тис дол США. Зазначена сума була погашена за рахунок отриманих процентів від українських підприємств у сумі 57 331 тис дол США та отриманої виплати від «ALLIS ENTERPRISES LIMITED» у сумі 9 663 ти. дол США за викуп привілейованих акцій. Грошові кошти були виплачені ««AGROPROSPERIS 2LIMITED» ЕІМІТЕО» безпосередньо компанії NAP, як погашення авансів акціонерів.
Згідно із звітом про рух грошових коштів «AGROPROSPERIS 2LIMITED» LIMITED» за 2019 рік, Компанія викупила/погасила «AMARISTA» привілейовані акції у розмірі 76 383 тис дол США за рахунок отриманих процентів від українських підприємств у сумі 47 029 тис дол США та отриманої виплати від «ALLIS ENTERPRISES LIMITED» у сумі 14 834 тис дол США за викуп привілейованих акцій. Грошові кошти були виплачені «AGROPROSPERIS 2LIMITED» безпосередньо компанії NAP, як погашення авансів акціонерів. 
ГУ ДПС у м. Києві дійшло висновків, що:
- придбання «ALLIS ENTERPRISES LIMITED» у «Арго Development (Ukraine) Limited» було здійснено за рахунок отриманої виплати від «Арго Development (Ukraine) Limited» за привілейовані акції.
- внесок/збільшення акційної премії за привілейованими акціями у «ALLIS ENTERPRISES LIMITED» відбулось за рахунок передачі кредитного портфелю українських підприємств.
- метою придбання «ALLIS ENTERPRISES LIMITED» та збільшення акційної премії за привілейованими акціями шляхом передачі дебіторської заборгованості українських підприємств було створення ще однієї ланки для транзиту процентних доходів на компанію NAP (Кайманові острови) через акціонера ««AMARISTA»». 
З метою дослідження транзитності отриманих процентів від українських підприємств, від ««AGROPROSPERIS 2LIMITED» LIMITED» до NAP (Кайманові острови), проведено аналіз звіту про рух грошових коштів «AGROPROSPERIS 2LIMITED» LIMITED» та аналіз звіту про рух грошових коштів «AMARISTA» та вплив розрахунків на зміну структури активів та пасивів Компаній.
За таких обставин відповідач вважає, що фактично компанія-нерезидент з Республіки Кіпр ALLIS ENTERPRISES LIMITED є посередником між компанією NAP (Кайманові Острови) та ТОВ «АГРОСІТІ-ІНВЕСТ», з огляду на що не може вважатися бенефіціарним отримувачем (власником) доходу.
З моменту укладення договорів позики ATS AGRIBUSINESS INVESTMENTS LIMITED з українськими підприємствами, після передачі кредитного портфелю українських підприємств на користь компанії NAP нараховувались відсотки компаніями ATS AGRIBUSINESS INVESTMENTS LIMITED та AMARISTA LIMITED, а отже, були зобов`язання щодо перерахування процентів, отриманих від українських підприємств, на користь NAP (Кайманові Острови). Розмір відсоткової ставки за позикою від NAP був вищий, ніж розмір відсоткової ставки за позиками українських підприємств. Зміна власника ATS AGRIBUSINESS INVESTMENTS LIMITED, а саме-передача її на користь компанії AMARISTA LIMITED, не змінила транзитності отриманих процентних доходів від українських підприємств через ATS AGRIBUSINESS INVESTMENTS LIMITED та через AMARISTA LIMITED на користь компанії NAP (Кайманові острови). Отже, ATS AGRIBUSINESS INVESTMENTS LIMITED, AMARISTA LIMITED та AGROPROSPERIS 2 LIMITED діяли лише як проміжна ланка між українськими підприємствами та NAP (Кайманові острови).
В той же час, прослідковується послідовний взаємозв`язок між виплатою процентного доходу, викупом привілейованих акцій і зменшенням суми позики.
Отже, відповідач вважає, що компанії AGROPROSPERIS 2 LIMITED, ALLIS ENTERPRISES LIMITED, AMARISTA LIMITED не мали жодних власних активів для надання позик українським підприємствам. Зазначені компанії повністю залежать від фінансування головної материнської компанії, яка несе всі ризики по вказаних операціях. Компанії AGROPROSPERIS 2 LIMITED, ALLIS ENTERPRISES LIMITED, ATS AGRIBUSINESS INVESTNENTS LIMITED та AMARISTA LIMITED виступають як проміжна ланка між українськими підприємствами та NAP. Всі ризики щодо переданого кредитного портфеля українських підприємств несе компанія NCH AGRIBUSINESS PARTNERS LP (Кайманові острови). Всі кіпрські компанії, які належать фонду NCH AGRIBUSINESS PARTNERS LP (Кайманові Острови), мають спільних директорів, а контроль за фінансовими операціями, транзакціями по банківських рахунках AGROPROSPERIS 2 LIMITED, ALLIS ENTERPRISES LIMITED та AMARISTA LIMITED здійснюється нью-йоркським офісом компанії NCH Capital Inc, дочірньою компанією якої є NCH AGRIBUSINESS PARTNERS LP (Кайманові Острови).
Таким чином, спір між позивачем та відповідачем виник у зв`язку із невизнанням ГУ ДПС у м. Києві права ТОВ «АГРОСІТІ-ІНВЕСТ» на застосування зменшеної ставки оподаткування податком з доходів нерезидента із джерелом їх походження з України у розмірі 2% у 2017-2019 роках на підставі Конвенції між Урядом України і Урядом Республіки Кіпр з посиланням на те, що компанія «ALLIS ENTERPRISES LIMITED» не була бенефіціарним власником процентного доходу, отриманого від позивача, оскільки, на думку контролюючого органу існувало подальше перерахування процентів на користь NCH AGRIBUSINESS PARTNERS LP.
В акті відповідач позивач наводить господарські операції між різними компаніями NCH, до якої входять позивач та компанія «ALLIS ENTERPRISES LIMITED».
Однак, вказані твердження контролюючого органу не стосуються Кредитного договору від 17 листопада 2008 року № 1/08-АС-І, укладеного між ТОВ «АГРОСІТІ-ІНВЕСТ» та компанією «ALLIS ENTERPRISES LIMITED».
ГУ ДПС у м. Києві не оспорює факт виплати позивачем процентів на користь компанії «ALLIS ENTERPRISES LIMITED» у розмірі, зазначеному вище, та факту нарахування і сплати ним податку з доходів нерезидента із джерелом їх походження з України у розмірі, вказаному вище, за 2 % ставкою.
Суд звертає увагу, що компанія «ALLIS ENTERPRISES LIMITED» у2017-2019 роках була резидентом Республіки Кіпр у розумінні Конвенції і вона надавала позивачу довідку на підтвердження цьому, видану компетентним (уповноваженим) органом Республіки Кіпр, яка відповідає вимогам підпунктам 103.4-103.5 статті 103 ПК України.
Щодо тверджень відповідача про відсутність у компанії «ALLIS ENTERPRISES LIMITED» статусу бенефіціарного власника доходу, суд погоджується з доводами позивача, що у даній справі між сторонами немає спору стосовно того, що така компанія була резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України.
Поряд з цим, з посиланням на позицію Верховного Суду, висловлену у постановах від 19.03.2025 року у справі № 560/8133/24 та від 27.10.2025 року у справі № 120/7999/24, зауважено, що для визначення особи як фактичного отримувача доходу, така особа повинна володіти не тільки правом на отримання доходу, але повинна бути і особою, яка визначає подальшу економічну дол. доходу. Тобто, коли отримувач процентів має право отримувати вигоду та визначати подальшу економічну дол. доходу і не пов`язаний договірними або юридичними зобов`язаннями щодо перерахування такого доходу іншій особі, отримувач є бенефіціарним власником доходу.
У постанові Верховного Суду від 24.06.2025 року у справі № 120/10439/24 вказано «...Аналізуючи спірні правовідносини на наявність у нерезидента формального права отримувати дохід ("Тест бенефіціарного власника доходу"), колегія суддів зазначає, що для відповідності цьому критерію достатньо наявності договірного оформлення відносин між компанією-резидентом та компанією-нерезидентом, на користь якої виплачується дохід із джерелом походження з України. У договорі сторони визначають предмет, права та обов`язки сторін, порядок розрахунків тощо, де і закріплюються права на отримання нерезидентом відповідного доходу.
...Крім того, нерезидент не повинен бути агентом (номінальним утримувачем), а його право не засновуватися на договорі посередницького типу.
В контексті цього критерію колегія суддів акцентує на тому, що для встановлення наявності статусу бенефіціарного власника, нерезидент не повинен бути особою, яка хоча і має формально-юридичне право на отримання доходу, однак, є агентом, номінальним утримувачем (номінальним власником) щодо такого доходу. Нерезидент не повинен бути особою, яка фактично виконує виключно посередницькі функції щодо такого доходу. При цьому, на цей критерій не потрібно дивитися вузько. Необхідно проаналізувати наступні фактори: (а) чи є нерезидент активною компанією із диверсифікованою, за кількісним та якісним критерієм, діяльністю (б) чи є посередницька діяльність властива для відповідної сфери/галузі проваджуваної діяльності; (в) чи єдина/основна ціль провадження нерезидентом діяльності полягає у тому, щоб виконувати посередницьку функцію...».
Під час розгляду даної справи, судом враховано, що статус компанії ALLIS ENTERPRISES LIMITED» як бенефіціарного власника процентного доходу, отриманого з України протягом 2019 року, підтверджено постановою касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду від 02.07.2025 року у справі № 120/14477/24.
При цьому, відповідач не наводить жодного доказу в акті перевірки на підтвердження того, що компанія «ALLIS ENTERPRISES LIMITED» набула статусу агента або особи, що виконує лише посередницькі функції щодо доходу, отримуваного за кредитними договорами, стороною яких вона стала.
Твердження відповідача про подальше перерахування компанією «ALLIS ENTERPRISES LIMITED» процентного доходу, отриманого від позивача у 2017-2019 роках, на користь компаній «AMARISTA» «AGROPROSPERIS 2LIMITED» та від останньої на користь компанії NAP (Кайманові Острови), на думку суду, є сумнівними, оскільки згідно доводів позивача компанія «ALLIS ENTERPRISES LIMITED» є самостійною від інших компаній групи NCH юридичною особою. Відповідно до п. 87 Статуту компанії «ALLIS ENTERPRISES LIMITED» , управління діяльністю компанії здійснюється Радою директорів, яка може здійснювати всі повноваження Компанії, які відповідно до Закону і цього Статуту не повинні здійснюватися на Загальних зборах Компанії". До таких повноважень згідно зі Статутом належать, зокрема, такі: повноваження укладати договори (п. 4 Статуту); повноваження на викуп, випуск привілейованих акцій, що підлягають викупу, розпорядження акціями (п. п. 5.4, 5.6 Статуту, фінансова звітність компанії «ALLIS ENTERPRISES LIMITED» за 2018 рік); повноваження на пред`явлення вимог до учасників стосовно сплати грошей, несплачених за їх акції (п. 20 Статуту); повноваження на конфіскацію акцій учасників у разі несплати ними заборгованості відповідно до вимоги про сплати (п. п. 39-41 Статуту).
Протягом 2017-2019 років компанія «ALLIS ENTERPRISES LIMITED»мала своє місцезнаходження на території Республіки Кіпр, що не заперечується відповідачем в Акті перевірки; директори здійснювали управління компанією «ALLIS ENTERPRISES LIMITED» на підставі Генерального договору про надання послуг від 02.01.2020 року, укладеного між компанією «ALLIS ENTERPRISES LIMITED» та компанією «ЕЙТІЕС АГРІБІЗНЕС ІНВЕСТМЕНТС ЛІМІТЕД». Такі особи дійсно виконували функції директорів в інших компаніях, але лише в компаніях групи, що жодним чином не може підтверджувати або спростовувати статус компанії «ALLIS ENTERPRISES LIMITED» як бенефіціарного власника процентного доходу, отриманого від позивача.
Згідно листа компанії «ЕЙТІЕС АГРІБІЗНЕС ІНВЕСТМЕНТС ЛІМІТЕД» від 26.03.2024 року, протягом 2017-2019 років компанія «ЕЙТІЕС АГРІБІЗНЕС ІНВЕСТМЕНТС ЛІМІТЕД» виплатила 374 298 євро в якості винагороди директорів пов`язаних компаній-учасників групи.
Крім того, згідно фінансової звітності компанії «ALLIS ENTERPRISES LIMITED» за 2018-2019 роки (див. розділ "Управління фінансовими ризиками"), в результаті використання своїх фінансових інструментів (включаючи надання кредитів Позивачу) компанія «ALLIS ENTERPRISES LIMITED» самостійно несе такі ризики: ризик зміни відсоткової ставки, кредитний ризик, ризик втрати ліквідності, ризик зміни цін на ринку, операційний ризик, ризик недотримання нормативно-правових вимог, судовий ризик, репутаційний ризик.
При цьому у 2018-2019 роках компанія «ALLIS ENTERPRISES LIMITED» мала незначну заборгованість перед пов`язаними особами, яка була погашена (фінансова звітність компанії «ALLIS ENTERPRISES LIMITED» за 2018-2019 роки, розділ "Кредиторська заборгованість", а також свідоцтва бенефіціарного власника процентного доходу (п. 2).
Вказане на думку суду, ставить під сумнів висновки відповідача про відсутність у компанії «ALLIS ENTERPRISES LIMITED» власних активів, оскільки такі ґрунтуються на припущеннях.
Так само, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, в розумінні положень КАС України, які в свідчили, що компанія "«ALLIS ENTERPRISES LIMITED» використала процентні доходи з України для викупу у свого акціонера привілейованих акцій, що підлягають викупу.
Виходячи з наведеного у сукупності, суд дійшов висновку, що оскаржуване в межах розгляду даної справи податкове повідомлення-рішення, на ґрунтується на нормах податкового законодавства та визнається судом протиправним. 
Відповідно до статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема:
1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;
2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження. 
Відповідно до положень частин 1 та 2 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;
2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;
3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);
4) безсторонньо (неупереджено);
5) добросовісно;
6) розсудливо;
7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;
8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);
9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;
10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. 
За наслідком здійснення аналізу оскаржуваного рішення на відповідність наведеним вище критеріям, суд, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень наведеного законодавства України, матеріалів справи, дійшов висновку про те, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки вононе відповідають наведеним у частині 2 статті 2 КАС України критеріям.
Згідно статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
За таких умов, судовий збір, сплачений позивачем, стягується відповідно до ч. 1 статті 139 КАС України на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 5-11, 19, 72-77, 90, 241-246, 250, 263 КАС України суд, -
в и р і ш и в:
Адміністративний позов задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 26 липня 2024 року № 0829272303.
Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОСІТІ-ІНВЕСТ» (місцезнаходження: 03124, місто Київ, бульвар Гавела Вацлава, будинок 6, корпус 3; код ЄДРПОУ 36176537) судовий збір у розмірі 15 849, 34 грн (п`ятнадцять тисяч вісімсот сорок дев`ять гривень тридцять чотири копійкит) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві (місцезнаходження: 04116, місто Київ, вулиця Шолуденка, будинок 33/19; код ЄДРПОУ ВП 44116011).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Я.В. Горобцова

Горобцова Я.В.