Справа № 462/2944/25 Головуючий у 1 інстанції: Пилип`юк Г. М. 
Провадження № 22-ц/811/3384/25 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

05 лютого 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
Головуючого судді: Савуляка Р.В.
суддів: Мікуш Ю.Р., Шандри М.М.
секретаря: Заяць Я.І. 
з участю: представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 ,
представника Товариства з обмеженою відповідальністю 
«Коллект Центр» – Синиченко Д.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 08 вересня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2025 року представник Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» звернулось в суд із позовом ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.В обґрунтування позовних вимог покликалося на те, що 16 листопада 2020 року між ТОВ «ІНФІНАНС» та ОСОБА_1 було укладено електронний договір позики № 0960587167. Сума наданого відповідачу кредиту становила 4 000,00 грн. строком на 30 днів, з процентною ставкою 1,75% за день користування, згідно умов, належного виконання умов договору та відсутності пролонгації. 
ТОВ «ІНФІНАНС» свої зобов`язання перед відповідачем за договором позики виконало повністю та надало йому кредит в сумі шляхом зарахування коштів на платіжну картку відповідача, натомість відповідач у строк взяті на себе зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав. 
Враховуючи невиконання відповідачем своїх боргових зобов`язань перед кредитором, 11 лютого 2022 року між ТОВ «ІНФІНАНС» було укладено Договір факторингу №11-02/22, згідно з умовами якого відступив ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» право грошової вимоги за договором № 0960587167. 
У свою чергу ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» 10 січня 2023 року було укладено Договір факторингу № 10-01/2023, згідно з умовами якого відступив ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» право грошової вимоги за даним договором, тобто новим кредитором стало ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР». Заборгованість відповідача за договором № 0960587167 від 16 листопада 2020 року перед позивачем складає 155 270,00 грн. 
Просили стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором № 0960587167 від 16 листопада 2020 року у розмірі 155 270,00 грн. та судові витрати.
Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 08 вересня 2025 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» заборгованість за договором позики № 0960587167 від 16 листопада 2020 року у розмірі 155 270.00 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» судовий збір у розмірі 2 422.40 грн. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» понесені витрати на правову допомогу у розмірі 7 000 грн.
Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 08 вересня 2025 року оскаржив представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 .
В апеляційній скарзі покликається на те, що відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав, тому подальше нарахування позивачем процентів за користування кредитними коштами є протиправним, оскільки таке не входило в обсяг прав, які могли б належати первинному кредитору, а відтак суперечить правовій природі уступки права.
Умовами кредитного договору передбачено, що строк кредитування становить 30 днів, а нарахування процентів може здійснюватися лише в межах погодженого сторонами строку кредитування.
Пред`явлений позов є передчасним, оскільки позивач не звертався з вимогою про повернення наданих у кредит коштів.
Крім того, у позивача не виникло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 09650578167 від 16 листопада 2020 року, оскільки позивальнику не надано доказів уступки права грошової вимоги до нього, у зв`язку з чим йому нічого не було відомо про набуття третіми особами права вимоги до нього.
Уступка прав а грошової вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» не могла бути проведеною через те, що наступне відступлення фактором права грошової вимоги третій особі не допускається.
Крім того, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження оплати за договором уступки права вимоги а користь позивача. 
Кредитний договір вважається укладеним з моменту передання грошових коштів, однак доказів передання ОСОБА_1 грошових коштів позивач не надав. 
Довідка про розмір заборгованості не підтверджує наявність такої та не має для суду наперед встановленої сили.
Просить рішення Залізничного районного суду м. Львова від 08 вересня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. 
11 листопада 2025 року від представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» надійшов відзив на апеляційну скаргу. Не погоджується з доводами апеляційної скарги, вважає таку необґрунтованою, а оскаржуване рішення законним та ухваленим з урахуванням всіх наданих сторонами доказів по справі. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення Залізничного районного суду м. Львова від 08 вересня 2025 року у цивільній справі №462/2944/25 – залишити без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги, пояснення представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» – Синиченко Д.В. на заперечення доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.
Відповідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з частинами 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Судом та матеріалами справи встановлено, що 16 листопада 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ІНФІНАНС» та ОСОБА_1 в електронному вигляді, шляхом підписання одноразовим ідентифікатором, укладено електронний договір позики № 0960587167.
Відповідно до умов договору сума наданого відповідачу кредиту складає 4 000,00 грн. строк користування кредитом 30 днів, з процентною ставкою 1,75% за день користування, згідно умов, належного виконання умов договору та відсутності пролонгації.
11 лютого 2022 року між ТОВ «ІНФІНАНС» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» було укладено Договір факторингу № 11-02/22, відповідно до якого ТОВ «ІНФІНАНС» відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права грошової вимоги до боржників, у т.ч. за договором № 0960587167 від 16 листопада 2020 року, що укладено між ТОВ «ІНФІНАНС» та ОСОБА_1 .
У свою чергу, ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», відступило право грошової вимоги до боржників ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» відповідно до Договору відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10 січня 2023 року, у т.ч. за договором № 0960587167 від 16 листопада 2020 року, що укладений між ТОВ «ІНФІНАНС» та ОСОБА_1 .
Згідно розрахунку позивача заборгованість відповідача за Договором про надання споживчого кредиту № 0960587167 від 16 листопада 2020 року складає 155 270,00 грн.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що позов ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі, з огляду на те, що умови договору від 16 листопада 2020 року № 0960587167, укладеного між ТОВ «ІНФІНАНС» та ОСОБА_1 , відповідачем не виконано, право грошової вимоги за ним на підставі Договорів факторингу перейшло до позивача.
З таким висновком колегія суддів частково не погоджується з огляду на наступне.
Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Відповідно до ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог Закону. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Визначення поняття зобов`язання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, (стаття 628 ЦК України).
Згідно зі статтями 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до статей 638, 640, 642 ЦК договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною.
Статтею 3 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документа, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину, втілюється в електронному документі.
Відповідно до частини першої статті 5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.
Згідно з частинами першою, другою статті 6 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувань електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа
Відповідно до частини першої статті 7 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис".
Укладений кредитний договір між ТОВ «ІНФІНАНС» та ОСОБА_1 № 0960587167 від 16 листопада 2020 року містить всі істотні умови кредитування: розмір кредиту, строк кредиту, процентна ставка, порядок повернення кредиту та сплати процентів.
Вищезазначений договір укладений в електронній формі у спосіб, визначений законом, оскільки такий договір містить електронний підпис відповідача одноразовим ідентифікатором, що прирівнюється до власноручного підпису позичальника, що повністю відповідає вимогам ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» та засвідчує волю відповідача на укладання договору на погоджених умовах.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив, що відповідач отримав кредитні кошти, однак вчасно їх не повернув, та дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості.
Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність".
Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Пунктом 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), встановлено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.
Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, яка викладена, зокрема, у постанові від 25 травня 2021 року у справі №554/4300/16-ц (провадження №61-3689св21).
Водночас не можуть бути прийняті до уваги посилання скаржника на те, що позивачем до справи не долучено первинні бухгалтерські документи, які б підтверджували факт заборгованості. При цьому суд апеляційної інстанції враховує те, що такі докази позивачем надані і відповідачем не спростовані.
У зв"язку з неналежним виконанням умов кредитного договору ТОВ "Інфінанс" за період з 17 листопада 2020 року по 11 лютого 2022 року користування ОСОБА_1 кредитними коштами, позикодавець нарахував йому відсотки в загальному розмірі 61 250 грн, при цьому, розмір основного боргу (тіла кредиту) становив 4 000 грн.
Згідно з статтею 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (стаття 1077 ЦК України).
Згідно зі статтею 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне у майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.
Відповідно до статті 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.
11 лютого 2022 року між ТОВ «Інфінанс» та Товариством з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" було укладено Договір факторингу № 11-02/22, відповідно до якого ТОВ "Інфінанс" відступило на користь ТОВ "Вердикт Капітал" право грошової вимоги до боржників за Договорами позики, у т.ч. за Договором позики № 0960587167 від 16 листопада 2020 року, що укладений між ТОВ «Інфінанс» та ОСОБА_1 .
У свою чергу, ТОВ "Вердикт Капітал" відступило право вимоги до Боржників ТОВ "Коллект Центр" відповідно до Договору відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10 січня 2023 року, в тому числі за Договором позики № 0960587167 від 16 листопада 2020 року, що укладений між ТОВ «Інфінанс» та ОСОБА_1 .
Оскільки згідно з положеннями ст.204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована.
Договори на підставі яких відбулося відступлення права вимоги до відповідача не оскаржувалися в судовому порядку як сторонами договору, так і будь-якими іншими особами, є дійсним, відповідають волі сторін та нормам чинного законодавства. В матеріалах справи відсутні будь-які докази, які спростовують факт переходу прав вимоги та/або будь-які заперечення сторін договору щодо виконання його умов. Таким чином, представником відповідача не спростовано факт переходу прав вимоги в тому числі від ТОВ "Інфінанс" до позивача.
Після відступлення права вимоги від первісного кредитора новому кредитору – ТОВ "Вердикт Капітал", останнім здійснювалося нарахування відсотків за користування кредитними коштами в період з 11 лютого 2022 року по 09 січня 2023 року та було нараховано 46 620 грн відсотків за користування кредитом протягом 333 днів.
Після відступлення права вимоги від ТОВ "Вердикт Капітал" до ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», останнім здійснювалося нарахування відсотків за користування кредитними коштами в період з 10 січня 2023 року по 15 листопада 2023 року та було нараховано 43 40 грн відсотків за користування кредитом протягом 310 днів.
Відповідно до ч. 4 ст. 42 Конституції України держава захищає права споживачів.
Колегія суддів вважає, що заявлений розмір відсотків в розмірі 155 270 грн., які нараховані після відступлення права вимоги від первісного кредитора новим кредиторам, порушує принцип розумності та добросовісності, що є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника як споживача послуг фінансової установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми відсотків.
Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.
Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.
З огляду на приписи ч. 4 ст. 42 Конституції України, участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем непропорційно великих відсотків за прострочення повернення кредиту.
Це узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 09 квітня 1985 року №39/248 "Керівні принципи для захисту інтересів споживачів", в якій зазначено наступне: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах.
Пунктами 1.2 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН "Керівні принципи для захисту інтересів споживачів" від 09 квітня 1985 року №39/248, Хартією захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної ради Європи від 17 травня 1973 року №543, Директивою 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 11 травня 2005 року (пункти 9, 13, 14 преамбули), Директивою 2008/48/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 23.04.2008 про кредитні угоди для споживачів передбачається, що надання товарів чи послуг, у тому числі у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача, а відповідні права споживачів регламентуються як на доконтрактній стадії, так і на стадії виконання кредитної угоди.
Директива 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради Європи від 11 травня 2005 року розділяє комерційну діяльність, що вводить в оману на дію і бездіяльність та застосовується до правовідносин до і після укладення угоди, фінансові послуги через їх складність та властиві їм серйозні ризики потребують встановлення детальних вимог, включаючи позитивні зобов`язання торговця. Оманливі види торговельної практики утримують споживача від поміркованого і таким чином ефективного вибору.
Відповідно до положень Резолюції Генеральної Асамблеї ООН "Керівні принципи для захисту інтересів споживачів" від 09 квітня 1985 року №39/248 споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями.
Межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абз. 3 пп. 3.2 п. 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року №15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг).
Окрім цього, як зазначено в рішенні Конституційного суду України від 11.07.13 №7-рп/2013, у випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п. 6 ст. 3, ч. 3 ст. 509 та ч. 1-2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшити.
Застосовуючи дану норму, суд зобов`язаний встановити баланс між застосованим до порушника заходом відповідальності у вигляді неустойки й оцінкою дійсного, а не покладеного розміру збитків, заподіяних у результаті конкретного правопорушення.
У цьому рішенні Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками - фізичними особами.
Такого ж самого правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 07 жовтня 2020 року по справі №132/1006/19 провадження №61-1602св20.
Також, відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року по справі №902/417/18, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення.
Відповідно до п.8.38 зазначеної постанови з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика палата Верховного Суду дійшла до висновку, що виходячи з принципі розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити загальний розмір як неустойки, штрафу так і процентів річних як відповідальності за прострочення грошового зобов`язання.
Колегія суддів вважає, що заявлена позивачем до стягнення заборгованості за нарахованими процентами після відступлення права вимоги у розмірі 155 270 грн. не є співрозмірною сумі кредиту, суперечать принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника як споживача послуг кредитної установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми процентів у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором.
Таким чином, колегія суддів вважає, що стягненню з відповідача на користь позивача за договором позики № 0960587167 від 16 листопада 2020 року, підлягає заборгованість в розмірі 65 250 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту — 4 000 грн, заборгованості по процентах — 61 250 грн., які були нараховані до 11 лютого 2022 року, тобто по дату відступлення права вимоги від ТОВ "Інфінанс".
Зазначений розмір заборгованості (65 250 грн. грн) відповідачем не спростований.
За викладених вище підстав, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині стягнення з ОСОБА_1 відсотків за користування кредитом шляхом зменшення заборгованість за відсотками за кредитним договором з 151 270 грн до 61 250 грн.
Таким чином, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 65 250 грн.
Частина 13 ст. 141 ЦПК України передбачає, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
У зв`язку з тим, що колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, з Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 1088.87 грн. судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.
Керуючись ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 – задовольнити частково.
Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 08 вересня 2025 року – скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» заборгованість за договором позики № 0960587167 від 16 листопада 2020 року в розмірі 65 250 (шістдесят п`ять тисяч двіста п`ятдесят) гривень.
В задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» на користь ОСОБА_1 1088.87 грн судових витрат.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 13 лютого 2025 року.

Головуючий: Савуляк Р.В. 

Судді: Мікуш Ю.Р. 

Шандра М.М.