ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 527/1970/25  Номер провадження 22-ц/814/1504/26	Головуючий у 1-й інстанції Фіцай О. Л.  Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2026 року 	м. Полтава	

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі:
Головуючого судді : Обідіної О.І. 
Суддів : Бутенко С.Б., Карпушина Г.Л., 
За участю секретаря Дороженка Р.Г.,
розглянула в судовому засіданні в м. Полтаві апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Завезіон Євгена Леонідовича на рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 11 листопада 2025 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи: Приватний нотаріус Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області Ільїна Наталія Олексіївна про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом,

В С Т А Н О В И Л А :  

У червні 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Завезіон Є.Л. звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за заповітом право власності на: житловий будинок літ. «А», прибудову літ. «а1», загальною площею 77,1 кв.м., основною (житловою) площею 42,7 кв.м., погріб літ. «Г», навіс літ. «б», сарай літ. «Б», сарай літ. «В», сарай літ. «в 1», навіс ліг. «в2», убиральню літ. «Д», вимощення літ. «І», яму вигрібну літ. «II», колодязь літ. «к», огорожу літ. «№Б, ворота літ. «№2», які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , що належали померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .
Вимоги обґрунтовані тим, що за життя ОСОБА_3 який був співмешканцем позивача залишив заповіт, складений 20.08.2020, яким заповів їй все належне йому майно, в тому числі і вище вказане домоволодіння.
Після смерті ОСОБА_3 приватним нотаріусом Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області Ільїною Н.О. заведена спадкова справа, де спадкоємцем по заповіту є його співмешканка ОСОБА_1 . Окрім того наявна заява про прийняття спадщини від сина спадкодавця ОСОБА_4 , який є спадкоємцем першої черги, та заява колишньої дружини спадкодавця ОСОБА_2 , яка претендує на виділ частки майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, яке набувалося під час зареєстрованого шлюбу з 01 вересня 1990 року до часу розірвання згідно рішення суду від 27 січня 2021 року, а саме на 1/2 частку житлового будинку, які будуть залучені відповідачами по справі після отримання копії спадкової справи. 
Постановою від 18.01.2023 приватний нотаріус відмовила позивачу в оформленні спадщини так як колишня дружина претендує на виділ 1/2 частки. 
Між тим заочним рішенням Автозаводського районного суду міста Кременчука від 27 січня 2021 року, яким шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розірвано, зазначено, що шлюбні відносини між сторонами припинилися з 2006 року. 
Вказане свідчить, що померлий ОСОБА_3 за життя, після фактичного припинення шлюбних відносин, самостійно приватизував житловий будинок, тобто був його одноособовим власником, а отже позивач, як спадкоємець за заповітом, має право на все домоволодіння, без урахування розміру частки його колишньої дружини. 

Рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 11 листопада 2025 року позов задоволено частково.
Визнано за ОСОБА_1 в порядку спадкування за заповітом право власності на 1/2 житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, а саме житлового будинку літера «А», прибудову літера «а1», загальною площею 77,1 кв.м., основною (житловою) площею 42,7 кв.м., погрібу літера «Г», навісу літера «б», сарая літера «Б», сарая літера «В», сарая літера «в 1», навісу літера «в2», убиральні літера «Д», вимощення літера «І», ями вигрібної літера «II», колодязя літера «к», огорожі «№1, воріт «№2», які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалюючи рішення суд дійшов висновку, що оскільки спірне домоволодіння є спільною сумісною власністю подружжя, позивач має право на спадкування лише його частини, яка належала спадкодавцеві, в зв`язку з чим задовольнив позов частково. 

В апеляційній скарзі представник позивача адвокат Завезіон Є.Л., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, невірну оцінку зібраних по справі доказів, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про повне задоволення позову. 
Вказує, що суд не взяв до уваги обставини встановлені рішенням суду про розірвання шлюбу, в якому встановлено, що шлюбні відносини між подружжям припинилися в 2006 році, а отже домоволодіння є особистою власністю чоловіка, тому об`єктом спадщини є все домоволодіння .
Зазначає, що місцевий суд не дав оцінку та не прийняв до уваги акт обстеження житлово-побутових умов, з якого вбачається, що позивач ОСОБА_1 постійно проживала у складі сім`ї ОСОБА_4 , зі слів свідків, з 2009 року по 14 грудня 2017 року без реєстрації.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення. 
Згідно п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі з 01.09.1990, який було розірвано заочним рішенням Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 27.01.2021.
Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно серія НОМЕР_1 від 09.03.2010 ОСОБА_3 є власником житлового будинку з господарчими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Опис об`єкта: загальна площа 56,1 кв м; житлова площа 27,4 кв.м, житловий будинок А, а, 56,1 кв м; погріб, Г; сарай, Б, б; сарай В, в; вбиральня, Д; вимощення, І; колодязь, к. Підстава рішення виконкому Святилівської сільської ради Глобинського району Полтавської області про оформлення права власності від 18.12.2009 № 142.
З витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 25961333 від 26.04.2010 вбачається, що право власності на вказане нерухоме майно зареєстроване 26.04.2010, реєстраційний номер 29872090.
Водночас, відповідно до технічного паспорту будинку садибного типу за адресою АДРЕСА_1 (реєстраційний номер ТІ01:8135-6971-7443-1270, інвентаризаційна справа №375 від 27.12.2022), без дозвільних документів проведена реконструкція житлового будинку. Загальна площа приміщень будинку літ. «А» за рахунок прибудови літ. «а1» площею 26,1 кв м становить 77,1 кв., з них основна (житлова) 42,7 кв.м, допоміжна (підсобна) 34,4 кв.м.; до господарських будівель та споруд належить: погріб літера «Г», навіс літера «б», сарай літера «Б», сарай літера «В», сарай літера «в 1», навіс літера «в2», убиральню літера «Д», вимощення літера «І», яму вигрібну літера «II», колодязь літера «к», огорожу «№1, ворота «№2».
20.08.2020 ОСОБА_3 склав заповіт, посвідчений секретарем Святилівської сільської ради Глобинського району, яким все своє майно заповів ОСОБА_1 .
Згідно свідоцтва про смерть серія НОМЕР_2 від 04.01.2022, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Після смерті ОСОБА_3 приватним нотаріусом Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області Ільїною Н.О., за заявою колишньої дружини ОСОБА_2 , було заведено спадкову справу №08/2022 від 11.03.2022. Окрім того заяви про прийняття спадщини подали ОСОБА_4 – син спадкодавця як спадкоємець за законом та співмешканка ОСОБА_1 як спадкоємець за заповітом. 
В своїх заявах колишня дружина та син зазначили також спадкоємцем доньку померлого ОСОБА_5 .
Постановою від 18.01.2023 приватний нотаріус Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області Ільїна Н.О. відмовила спадкоємниці ОСОБА_1 у видачі свідоцтва на право на спадщину за заповітом на весь житловий будинок, оскільки колишня дружина ОСОБА_2 претендує на виділ 1/2 частки спірного домоволодіння.

Визнаючи за ОСОБА_1 право власності на нерухомого майна, яке є об`єктом спадщини, а саме житлового домоволодіння за адресою - АДРЕСА_1 , суд дійшов висновку, що вказане нерухоме майно було набуто колишнім подружжям під час шлюбу, а отже є їх спільною сумісною власністю, де частки кожного з подружжя є рівними. 
При цьому суд обґрунтовано зауважив, що позивачем не було доведено належними доказами факт особистого набуття права власності на спадковий будинок ОСОБА_4 .

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду.
Відповідно до ст. 328 ЦПК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.
Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Відповідно до ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.
Статтею 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.
Оскільки право власності на нерухоме майно було зареєстровано за чоловіком ОСОБА_3 в 2010 році, тобто під час перебування сторін у шлюбі, домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю колишнього подружжя, а отже ОСОБА_2 як колишня дружина теж має свою частку у вказаному майні.
Крім того, за життя ОСОБА_3 не звертався до суду з вимогами про визнання за ним права особистої власності на вказане домоволодіння, позаяк між подружжям не виникало спору з приводу його поділу чи виділу.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Посилання апелянта на заочне рішення Автозаводського районного суду про розірвання шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , в якому суд зазначив про припинення сімейно-шлюбних відносин між сторонами з 2006 року та їх окреме проживання, відхиляється колегією суддів, оскільки сторони перебували у шлюбі до 27.01.2021, а розірвання шлюбу, у відповідності до норм ст. 68 СК України, не припиняє право спільної сумісної власності на майно набуте за час шлюбу.
Крім того, такі питання як встановлення факту, що має юридичне значення, зокрема пов`язаний з фактом постійного проживання чи не проживання подружжя однією сім`єю встановлюється у визначений законом спосіб шляхом пред`явлення відповідної вимоги та ухвалення судом рішення за результатом їх розгляду. 
Таким чином, судом вірно встановлено статус спадкового майна як об`єкту права спільної сумісної власності подружжя, оскільки останнє було придбане в 2010 році та зареєстровано за ОСОБА_3 . 
Що стосується наданого стороною позивача акту обстеження житлово-побутових умов від 23.01.2023 Святилівського старостинського округу про постійне проживання позивача ОСОБА_1 з ОСОБА_3 та ведення ними спільного господарства, зі слів свідків з 2009 року, колегія суддів не приймає останній до уваги як належний та допустимий доказ існування таких подружніх відносин, факт яких доводиться виключно в судовому порядку.
Крім того, саме по собі зазначення в акті «зі слів свідків» не може розглядатись як джерело доказування, оскільки такі свідки в судовому порядку не допитані, їх особи не встановлені, відповідно про кримінальну відповідальність останні не попереджені.
За вказаних обставин, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції, як постановленого з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Завезіон Євгена Леонідовича залишити без задоволення.
Рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 11 листопада 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Повний текст постанови складено 10 квітня 2026 року.

Судді : Обідіна О.І. Бутенко С.Б. Карпушин Г.Л.