ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2026 р. 	Справа № 520/22769/25	

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Чалого І.С.,
Суддів: Семененко М.О. , Подобайло З.Г. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду (головуючий суддя І інстанції Шляхова О.М.) від 09.12.2025 по справі № 520/22769/25
за позовом ОСОБА_1 
до Головного управління ДПС у Харківській області
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулася до Харківського окружного адміністративного суду із позовною заявою, в якій просила:
визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 10.03.2025 № 0021084-2417-2030-UА63120170000093573;
визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 10.03.2025 № 0021083-2417-2030-UА63120170000093573;
зобов`язати Головне управління ДПС у Харківській області провести перерахунок суми податку за 2022 рік та за 2023 рік на нерухоме майно, що перебуває у власності ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ).
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що спірні податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області, є протиправними та підлягають скасуванню.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 09.12.2025 по справі № 520/22769/25 позовні вимоги задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 10.03.2025 № 0021084-2417-2030-UА63120170000093573.
Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 10.03.2025 № 0021083-2417-2030-UА63120170000093573. 
В іншій частині позовних вимог - відмовлено.
Стягнуто з Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Григорія Сковороди, буд. 46, м. Харків, Харківський р-н, Харківська обл., 61057, код ЄДРПОУ 43983495) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.
Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції не взято до уваги доводи контролюючого органу, що при нарахуванні податкових повідомлень-рішень позивачу застосовано пільги до житлової нерухомості встановлені Податковим кодексом України, а матеріали справи не містять доказів про розташування інших приміщень, що можуть слугувати підставою звільнення від оподаткування.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому наполягає на законності рішення суду першої інстанції, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення..
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Сторони про розгляд справи в порядку письмового провадження повідомлені належним чином.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги та відзив на неї, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що згідно з відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у власності ОСОБА_1 перебуває: житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 248,7 кв. метрів.
ГУ ДПС у Харківській області здійснено розрахунок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2022 та 2023 рік за наведений житловий будинок та сформовано і направлено позивачці податкові повідомлення-рішення від 10.03.2025 № 0021084-2417-2030-UА63120170000093573 на суму 4182,75 грн; № 0021083-2417-2030-UА63120170000093573 на суму 4311,45 грн. 
Не погодившись з підставами нарахування та порядком винесення податкових повідомлень-рішень, позивач звернулася до суду першої інстанції із вказаними вище позовними вимогами.
Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем невірно визначено базу оподаткування та внаслідок чого, не застосовано до позивача пільгу щодо зменшення об`єкту оподаткування відносно житлової площі, яка складає 115,2 кв.м., що свідчить про невірний розрахунок спірних податкових повідомлень рішень, а тому у вказаній частині позов підлягає задоволенню.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині зобов`язання Головного управління ДПС у Харківській області провести перерахунок суми податку за 2022 рік та за 2023 рік на нерухоме майно, що перебуває у власності ОСОБА_1 , то суд зазначив, що по-перше, скасування оскаржуваних податкових повідомлень - рішень від 10.03.2025 № 0021084-2417-2030-UА63120170000093573, № 0021083-2417-2030-UА63120170000093573 є достатнім та ефективним способом відновлення порушених прав та законних інтересів позивача, а, по-друге, відповідач має самостійно здійснити перерахунок податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки для фізичних осіб за 2022 рік та за 2023 рік, з урахуванням правової позиції наведеної у даному рішенні та в силу вимог ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Враховуючи те, що рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог позивачем у справі не оскаржується, а доводи апеляційної скарги відповідача стосується фактично з незгодою з рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції у відповідності до ч. 1 ст. 308 КАС України.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам з урахуванням доводів сторін та висновків суду першої інстанції в частині, яка є предметом апеляційного перегляду, колегія суддів зазначає наступне.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ч. 1 ст. 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України № 2755-VI від 02.12.2010 (далі - ПК України).
У відповідності до пункту 1.1 статті 1 ПК України, цей кодекс регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства. Відповідно до пп. 4.1.1 п. 4.1 статті 4 ПК України кожна особа зобов`язана сплачувати встановлені цим Кодексом, законами з питань митної справи податки та збори, платником яких вона є згідно з положеннями цього Кодексу. Підпунктом 16.1.4 п. 16.1 статті 16 ПК України передбачений обов`язок платника податків сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку та строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи (п. 36.1 ст. 36 ПК України).
Підстави, порядок обчислення та справляння податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, передбачені статтею 266 ПК України.
Підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України визначено, що платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Об`єктом оподаткування, відповідно до підпункту 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України, стали об`єкти житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх частка.
Підпунктами 266.3.1 та 266.3.2. пункту 266.3 статті 266 ПК України передбачено, що базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
Отже, за загальним правилом, об`єкти житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх частки, які перебувають у власності фізичних осіб, є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування (пп. 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 ПК України).
Підпунктом 266.6.1. пункту 266.2 статті 266 ПК України передбачено, що базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.
Обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.
Аналіз вищевказаних норм законодавства свідчить, що для справляння податку у порядку ст. 266 ПК України визначальними кваліфікуючими ознаками кожного окремого об`єкту нерухомого майна (будівлі чи приміщення) як об`єкту стягнення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є: відомості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; місце розташування об`єкта (тобто адреса будівлі), 3) технічні характеристики об`єкта (тобто тип будівлі чи категорія будівлі, площа об`єкту тощо).
У справі № 520/1318/19, судами встановлено, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку загальною площею 248,7 кв.м. житловою площею 89,3 кв.м. з надвірними будівлями, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 03.08.2006 № 063032, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Нововодолазької селищної ради від 27.07.2006 № 262 за адресою: АДРЕСА_3 (на теперішній час АДРЕСА_4 ) та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 12147285 від 13.10.2006.
З даних технічного паспорту на індивідуальний житловий будинок (реєстраційний номер 42-2017 від 27.03.2012) за адресою: АДРЕСА_3 та експлікації приміщень до плану вказаного будинку, судом першої інстанції встановлено, що загальна площа будинку складає 248,70 кв.м., з них: 89,3 кв.м. - житлова площа; 32,0 кв.м - підземний гараж приміщення І; 39,1 кв.м - гараж приміщення II; 13,3 кв.м - котельня приміщення III; 21,3 кв.м - літня кухня приміщення IV; 5,3 кв.м – веранда; 2,4 кв.м – коридор; 1,8 кв.м – санітарний вузол; 163,3 кв.м – передпокій; 18,0 кв.м – кухня; 5,5 кв.м – коридор; 7,7 кв.м – ванна.
Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
У відповідності до рішення Нововодолазької селищної ради VIIІ скликання № 1067-VIII від 06.07.2021 база оподаткування визначається п. 266.3 ст. 266 ПК України.
Згідно цього ж рішення, розмір ставки податку за нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, таке як господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні складає - 0% від розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року. За гаражі (наземні й підземні) - 0% від розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року.
За змістом наявного в матеріалах витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, судом встановлено, що до загальної площі об`єкту у 248,7 кв.м. також входять нежитлові будівлі загальною площею 115,2 кв.м. (котельня площею 13. кв. м, літня кухня площею 21.3 кв.м., санітарний вузол площею 1,8 кв.м., ванна площею 7,7 кв.м., гараж площею 32,01 кв.м., підвал (гараж) площею 39,1 кв.м.), які підпадають під пільги під час нарахування податку, які згідно рішення Нововодолазької селищної ради VIIІ скликання № 1067-VIII від 06.07.2021 оподатковуються за ставкою 0 %.
В свою чергу, відповідачем здійснено наступний розрахунок спірного повідомлення - рішення:
248,7 (загальна площа кв. м) - 120 кв.м / пільга/ х 32,50 = 4182,75 гривень;
248,7 (загальна площа кв. м) - 120 кв.м / пільга/ х 33,50 = 4311,45 гривень.
Отже, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що відповідачем невірно визначено базу оподаткування - об`єкт оподаткування у розрахунку, а саме, відповідачем не враховано, що будинок загальною площею 248,7 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , складається із 89,3 кв.м. житлової площі, 115,2 кв.м. - нежитлова площа, що підтверджується наданими доказами та відповідно до до позивача взагалі не була застосована пільга щодо зменшення на 115,2 кв.м. об`єкту оподаткування.
Враховуючи те, що відповідачем невірно визначено базу оподаткування та не застосовано до позивача пільгу щодо зменшення об`єкту оподаткування відносно площі, яка складає 115,2 кв.м., що свідчить про невірний розрахунок спірних податкових повідомлень рішень, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення підлягають скасуванню.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
При прийнятті судового рішення у цій справі, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки інших аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Із врахуванням такого підходу Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд апеляційної інстанції вважає, що ключові аргументи сторін отримали достатню оцінку.
Інші доводи і заперечення сторін на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.
Зважаючи на результати апеляційного перегляду оскарженого судового рішення та положення статті 139 КАС України, у справі відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат зі сплати судового збору.
Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, відповідно до вимог ст. 327, ч. 1 ст. 329 КАС України.
Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.12.2025 по справі № 520/22769/25 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	І.С. Чалий 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	М.О. Семененко   З.Г. Подобайло