ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.04.2026 	м. Івано-Франківськ	Справа № 909/182/26	

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Горпинюка І.Є., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без виклику представників сторін справу № 909/182/26 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Волиньенергопостач" до Вищого професійного училища № 7 м. Калуша про стягнення 26 479,51 грн, 
Суть спору.
Товариство з обмеженою відповідальністю "Волиньенергопостач" засобами підсистеми ЄСІТС "Електронний суд" звернулося до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Вищого професійного училища № 7 м. Калуша про стягнення 26 479,51 грн, з яких: 26 377,61 грн - основний борг, 101,90 грн - три проценти річних.
Стислий виклад позиції позивача.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору № 2025/388 про постачання електричної енергії споживачу від 03 січня 2025 року.
З огляду на прострочення виконання грошового зобов`язання, позивач нарахував три проценти річних.
Стислий виклад заперечень відповідача.
Відповідач відзиву на позов не подав, проти позову не заперечив, доказів погашення заборгованості не надав.
Згідно з ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Враховуючи вищевикладене та керуючись ч. 9 ст. 165 ГПК України, ч. 2 ст. 178 ГПК України, суд вирішує спір за наявними матеріалами справи.
Процесуальні дії у справі, вирішення заяв та клопотань.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Господарського суду Івано-Франківської області від 11.02.2026 для розгляду справи № 909/182/26 визначено суддю Горпинюка І.Є.
Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 16.02.2026 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі № 909/182/26 ухвалив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами; встановив учасникам справи строки на подання суду відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечення, а також обґрунтованого клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін у разі наявності заперечень проти розгляду справи без повідомлення (виклику) сторін.
Копію ухвали від 16.02.2026 про відкриття провадження у справі суд надіслав сторонам відповідно до вимог ст. 120 ГПК України. 
Згідно з довідками про доставку електронного листа, копія зазначеної вище ухвали доставлена до електронного кабінету позивача - 16.02.2026 о 13:00, представнику позивача - адвокату Назаровсьому Анатолію Анатолійовичу 16.02.2026 о 12:57.
У зв`язку з тим, що відповідач не зареєстрував свій електронний кабінет у підсистемі (модулі) ЄСІТС, копію ухвали від 16.02.2026 про відкриття провадження у справі суд надіслав відповідачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу, яка вказана в позовній заяві та відповідає даним з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Поштове відправлення № R067103442602, яким суд направляв відповідачу копію ухвали від 16.02.2026 про відкриття провадження у справі повернулось до суду без вручення одержувачеві, однак відмітка пошти про вручення чи причини невручення відсутня. 
Копію ухвали від 16.02.2026 про відкриття провадження у справі суд повторно надіслав відповідачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу, яка вказана в позовній заяві та відповідає даним з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Поштове відправлення № 067126010530, яким суд повторно направляв відповідачу копію ухвали від 16.02.2026 про відкриття провадження у справі, 30.03.2026 вручено відповідачу за довіреністю.
Окрім того, за даними системи "Діловодство спеціалізованого суду", 24.02.2026 судом додатково направлено ухвалу від 22.01.2026 на електронну адресу відповідача vpu7k@ukr.net, зазначену у даних, що містяться на веб-сторінці відповідача в Інтернеті.
Інформації про іншу адресу відповідача у суду немає. Відповідач сам, у власних інтересах, повинен забезпечити належне приймання кореспонденції, яка направляється на його адресу, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Суд також бере до уваги, що відповідач мав можливість знати про всі справи, у яких він є стороною через вебпортал "Судова влада України" та ознайомитись зі всіма процесуальними документами у справі в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua), який є відкритим для доступу на офіційному вебпорталі судової влади України (ч.1 ст.4 Закону України "Про доступ до судових рішень").
У контексті викладеного, суд дійшов висновку, що відповідач був належним чином, у порядку встановленому Господарським процесуальним кодексом України, повідомлений про розгляд даної справи.
Оскільки відповідач отримав копію ухвали про відкриття провадження у справі 30.03.2026, то останнім днем для подання відзиву на позовну заяву було 14.04.2026. Станом на 17.04.2026 відзив на позовну заяву до суду не надійшов. Суд також враховує, що станом на 17.04.2026 відповідач не виконав передбаченого статтею 6 ГПК України обов`язку щодо реєстрації свого електронного кабінета в підсистемі ЄСІТС "Електронний суд", про необхідність чого суд зазначав в ухвалі про відкриття провадження у справі від 16.02.2026, а тому навіть у разі направлення відзиву поштою у строк до 14.04.2026, такий підлягає поверненню судом без розгляду (ч. 4 статті 170 ГПК України). 
Відповідно до вимог ч. 1 статті 248 ГПК України, останнім днем для розгляду справи є 17.04.2026. Тому суд, з урахуванням зазначених в попередньому абзаці обставин неподання відповідачем відзиву на позовну заяву, невиконання ним обов`язку щодо реєстрації електронного кабінета, ухвалює рішення у зазначений день. 
Враховуючи те, що клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило та з огляду на відсутність у суду підстав для виклику сторін з власної ініціативи, згідно з ч. 5 ст. 252 ГПК України справа розглядається за наявними у ній матеріалами.
Відповідно до ч. 4 ст. 240 ГПК України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
Фактичні обставини справи, встановлені судом. Оцінка доказів. Норми права, які застосував суд, та інші мотиви ухваленого рішення.
Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши відповідно до приписів статті 86 Господарського процесуального кодексу України в сукупності всі докази, які мають значення для вирішення спору по суті, враховуючи вимоги чинного законодавства, суд встановив таке.
03.01.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Волиньенергопостач" (далі також - позивач, постачальник) та Вищим професійним училищем № 7 м. Калуша (далі також - відповідач, споживач) укладено договір № 2025/388 про постачання електричної енергії споживачу (далі також - договір).
Згідно з п. 1.1 договору, умови цього договору розроблені відповідно до Закону України "Про публічні закупівлі", з урахуванням Особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України "Про публічні закупівлі", на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 № 1178 (із змінами) (далі - Особливості 1178) та Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 14.03.2018 № 312 (далі - ПРРЕЕ).
Згідно пункту 2.1. договору, постачальник зобов`язується постачати споживачу у 2025 році електричну енергію, код 09310000-5 - Електрична енергія за ДК 021:2015 "Єдиний закупівельний словник" (далі електрична енергія/товар/електроенергія), а споживач зобов`язується прийняти та оплатити електричну енергію на умовах цього договору.
Очікувані договірні обсяги закупівлі електричної енергії за цим договором становлять 58 000 кВт/год та визначені в додатку № 3 до договору (п. 2.2. договору).
Термін поставки (передачі товару): з 01.01.2025 року (дати, зазначеної в заяві приєднання, що є додатком № 1 до цього договору) до 31.12.2025 (пункт 3.1. договору). 
Місце постачання електричної енергії: об`єкти споживача, перелік яких наведено у таблиці №1 додатку № 1 до договору (п. 3.2.договору).
Договір набуває чинності з дати підписання сторонами та діє до 31 грудня 2025 року включно, а в частині розрахунків діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за цим договором (п. 14.1. договору).
Ціна, порядок обліку та оплати електричної енергії визначені у розділі 5 договору.
Загальна вартість цього Договору становить 437 382,40 грн, в т.ч. ПДВ 20% - 72897,07 грн (п. 5.1. договору). Загальна вартість договору складається з місячних сум вартості очікуваних договірних обсягів постачання електричної енергії споживачу (п. 5.8 договору).
Додатком № 3 до договору визначено прогнозоване споживання електричної енергії Вищим професійним училищем № 7 м. Калуша, відповідно до якого прогнозовані обсяги споживання електричної енергії на 2025 рік за цим договором становлять 58000 кВт, зокрема на: січень 2025 року у розмірі 9500 кВт; лютий 2025 року у розмірі 9000 кВт; березень 2025 року у розмірі 8000 кВт; квітень 2025 року у розмірі 8000 кВт; травень 2025 року у розмірі 5000 кВт; червень 2025 року у розмірі 3000 кВт; липень 2025 року у розмірі 1000 кВт; серпень 2025 року у розмірі 1000 кВт; вересень 2025 року у розмірі 5000 кВт; жовтень 2025 року у розмірі 4500 кВт; листопад 2025 року у розмірі 2000 кВт; грудень 2025 року у розмірі 2000 кВт.
Одночасно у додатку 2 до договору передбачено, що замовлений обсяг місячного споживання може бути скоригований споживачем шляхом подання постачальнику скорегованої заяви не пізніше ніж за 3 календарні дні до дати запланованих змін об`ємів споживання електричної енергії.
Фактично спожитий обсяг електричної енергії у кожному розрахунковому періоді визначається згідно з даними приладів обліку та фіксується в акті про прийняття-передання (п. 5.11. Договору).
На виконання своїх зобов`язань за договором, позивач як постачальник здійснював постачання електричної енергії на користь ВПУ № 7 у період з: 01.01.2025 по 30.11.2025 (січень 2025 року - листопад 2025 року) на загальну суму 463 760,01 грн (з урахуванням ПДВ), що підтверджується актами купівлі-продажу електричної енергії:
акт купівлі-продажу електричної енергії № 191 від 31.01.2025 за січень 2025 року;
акт купівлі-продажу електричної енергії № 330 від 28.02.2025 за лютий 2025 року; 
акт купівлі-продажу електричної енергії № 566 від 31.03.2025 за березень 2025 року; 
акт купівлі-продажу електричної енергії № 784 від 30.04.2025 за квітень 2025 року; 
акт купівлі-продажу електричної енергії № 1048 від 31.05.2025 за травень 2025 року; 
акт купівлі-продажу електричної енергії № 1245 від 30.06.2025 за червень 2025 року; 
акт купівлі-продажу електричної енергії № 1389 від 31.07.2025 за липень 2025 року; 
акт купівлі-продажу електричної енергії № 1629 від 31.08.2025 за серпень 2025 року;
акт купівлі-продажу електричної енергії № 1753 від 30.09.2025 за вересень 2025 року; 
акт купівлі-продажу електричної енергії № 1988 від 31.10.2025 за жовтень 2025 року; 
акт купівлі-продажу електричної енергії № 2177 від 30.11.2025 за листопад 2025 року. 
Сума вартості поставленої електричної енергії у період з січня 2025 року по листопад 2025 року перевищує загальну вартість договору та становить 463 760,01 грн (з урахуванням ПДВ).
У відповідності до умов договору постачальником були виставлені рахунки та надіслані акти купівлі-продажу електричної енергії за кожен розрахунковий період за фактично спожиту електричну енергію.
Згідно наявних в матеріалах справи актів купівлі-продажу електричної енергії за відповідний розрахунковий період постачальник передав, а споживач прийняв (спожив) товар за:
- січень 2025 року у розмірі 7 081 кВт на загальну суму 55 530,31 грн (46 275,26 грн без ПДВ 20%, крім того ПДВ 20% 9 255,05 грн);
- лютий 2025 року у розмірі 7 195 кВт на загальну суму 58 365,23 грн (48 637,69 грн без ПДВ 20%, крім того ПДВ 20% 9 727,54 грн);
- березень 2025 року у розмірі 7 091 кВт на загальну суму 57 521,59 грн (47 934,66 грн без ПДВ 20%, крім того ПДВ 20% 9 586,93 грн);
- квітень 2025 року у розмірі 5 702 кВт на загальну суму 46 254,14 грн (38 545,12 грн без ПДВ 20%, крім того ПДВ 20% 7 709,02 грн);
- травень 2025 року у розмірі 6 412 кВт на загальну суму 52 013,59 грн (43 344,66 грн без ПДВ 20%, крім того ПДВ 20% 8 668,93 грн);
- червень 2025 року у розмірі 3 061 кВт на загальну суму 24 830,57 грн (20 692,14 грн без ПДВ 20%, крім того ПДВ 20% 4 138,43 грн);
- липень 2025 року у розмірі 1 675 кВт на загальну суму 13 587,46 грн (11 322,88 грн без ПДВ 20%, крім того ПДВ 20% 2 264,58 грн);
- серпень 2025 року у розмірі 798 кВт на загальну суму 6 473,30 грн (5 394,42 грн без ПДВ 20%, крім того ПДВ 20% 1 078,88 грн);
- вересень 2025 року у розмірі 5 837 кВт на загальну суму 47 349,25 грн (39 457,71 грн без ПДВ 20%, крім того ПДВ 20% 7 891,54 грн);
- жовтень 2025 року у розмірі 7 853 кВт на загальну суму 64 445,71 грн (53 704,76 грн без ПДВ 20%, крім того ПДВ 20% 10 740,95 грн);
- листопад 2025 року у розмірі 4 556 кВт на загальну суму 37 388,86 грн (31 157,38 грн без 
ПДВ 20%, крім того ПДВ 20% 6 231,48 грн).
Загалом за 11 місяців 2025 року фактичне споживання склало 57 261 кВт, в той час як прогнозований обсяг споживання на даний період становив 56 000 кВт. Вищевказані обсяги споживання додатково підтверджуються інформацією наданою оператором системи розподілу ПрАТ "Прикарпаттяобленерго" у листі щодо надання інформації № 67 від 26.01.2026 року (а.с. 26).
Відповідно до пункту 5.12. договору, оплата проводиться протягом 5 робочих днів з моменту виставлення рахунку але не пізніше 20-го дня місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем). 
Розділами 6-7 договору встановлені права та обов`язки сторін, серед яких, зокрема: обов`язок постачальника забезпечувати належну якість постачання електричної енергії відповідно до вимог чинного законодавства та цього договору (пп.7.2.1. договору), та кореспондуючий йому обов`язок споживача забезпечувати своєчасну та повну оплату спожитої електричної енергії згідно з умовами цього договору (пп.6.2.1. договору).
Як стверджує позивач, зобов`язання з забезпечення якісного та безперервного надання послуг з постачання електричної енергії споживачу шляхом здійснення своєчасної закупівлі електричної енергії в обсягах, що забезпечують задоволення попиту на споживання електричної енергії споживачем, ТОВ "Волиньенергопостач" виконало в повному обсязі.
Натомість, в порушення умов договору, споживач прийняті на себе договірні зобов`язання щодо здійснення оплати за спожиту електричну енергію належним чином не виконав, оскільки повну та своєчасну оплату за постачання електричної енергії здійснив тільки за період з січня 2025 року по жовтень 2025 року. Відтак, за споживання у розрахунковому періоді: з 01.11.2025 по 30.11.2025 (листопад 2025 року) споживання електричної енергії ВПУ № 7 перевищило її прогнозовані обсяги, що призвело до зростання вартості оплати за спожиту електричну енергію до 37 388,86 грн. В той же час оплата за споживання у листопаді 2025 року 4556 кВт електричної енергії була здійснена споживачем лише частково, а саме в розмірі 11 011,25 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 12/12/2025 №672_00000/55294972-8a10-48fca0fb1138472d055b від 13.12.2025 (а.с. 32). 
У відповідності до вимог підпункту 6.2.1. договору споживач зобов`язувався забезпечити своєчасну та повну оплату спожитої електричної енергії згідно з умовами цього договору, натомість, як вбачається з матеріалів справи, в споживача наявна заборгованість перед постачальником у сумі 26 377,61 грн.
У відповідності до вимог п 5.12. договору повну та своєчасну оплату за фактично спожиту електричну енергію у листопаді 2025 року споживачу необхідно було здійснити до 20.12.2025 року (включно).
Згідно п. 8.1. договору, за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність, передбачену цим договором та чинним законодавством.
Пунктом 14.1. Договору встановлено строк його дії: договір набуває чинності з дати підписання сторонами та діє до 31.12.2025 (включно), а в частині розрахунків діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань.
На день подання позовної заяви відповідачем так і не було сплачено заборгованість за договором у сумі 26 377,61 грн (за постачання електричної енергії у листопаді 2025 року). Наведені вище обставини і зумовили звернення позивача до суду з даним позовом.
З огляду на прострочення виконання грошового зобов`язання, позивач нарахував відповідачу три проценти річних в сумі 101,90 грн.
Виходячи з встановлених обставин, суд при вирішенні спору застосовує норми права, які регулюють правовідносини сторін.
Спір у справі виник у зв`язку з твердженнями позивача про невиконання відповідачем належним чином свого зобов`язання із оплати спожитої на підставі договору №2025/388 про постачання електричної енергії споживачу від 03.01.2025, у зв`язку з чим у Вищого професійного училища №7 м. Калуша, виник борг у розмірі 26 377,61 грн.
Взаємовідносини, які виникають під час купівлі-продажу електричної енергії між електропостачальником та споживачем, а також їх взаємовідносини з іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії, регулюються Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №312 від 14.03.2018 (надалі - ПРРЕЕ).
Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу, а відповідно до частини 1 статті 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 626, 627, 628, 629 ЦК України).
За змістом ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відносини, пов`язані з виробництвом, передачею, розподілом, постачанням і використанням енергії, забезпеченням енергетичної безпеки України врегульовані Законом України "Про ринок електричної енергії".
Сторони у цій справі належать до учасників ринку електричної енергії (пункт 96 частини першої статті 1 Закону України "Про ринок електричної енергії").
Відповідно до положень статті 4 Закону України "Про ринок електричної енергії" учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах.
Окремим видом договору енергопостачання є договір постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору постачання електричної енергії споживачу встановлюються Законом України "Про ринок електричної енергії".
Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.
Предметом договору енергопостачання є окремі види енергії з найменуванням, передбаченим нормативно-правовим актом.
Енергопостачальні підприємства інших, крім державної і комунальної, форм власності можуть брати участь у забезпеченні енергією будь-яких споживачів, у тому числі через державну (комунальну) енергомережу, на умовах, визначених відповідними договорами.
Відповідно до частини другої ст. 56 Закону України "Про ринок електричної енергії" договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником та споживачем та передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу одним електропостачальником. Постачання електричної енергії споживачам здійснюється за вільними цінами.
Згідно з ч. 3 ст. 58 Закону України "Про ринок електричної енергії" споживач зобов`язаний, зокрема, сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів.
Згідно з частинами 1, 2 ст. 714 ЦК України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.
Згідно з ст. 525, 526, 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
За приписами ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).
Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
За встановлених судом обставин, позивач виконав свої зобов`язання за укладеним договором в повному обсязі. Натомість, в порушення договірних зобов`язань, відповідач здійснив часткову оплату за спожиту електричну енергію у листопаді у розмірі 11 011,25 грн, у зв`язку з чим у нього утворилася заборгованість перед позивачем за постачання електричної енергії за вказаний період в сумі 26 377,61 грн. Розмір вказаної заборгованості відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується документально. Доказів на спростування таких обставин відповідач не надав.
У відповідності з п. 4 ч.3 ст.129 Конституції України та ч.1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 86 ГПК України).
Як передбачено ст. 73, 74 ГПК України, доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.
Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію ст. 13 ГПК України, згідно з положеннями якої судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Виходячи з усієї сукупності обставин і доказів, з`ясованих та досліджених у ході розгляду даної справи, враховуючи їх вірогідність та взаємозв`язок, у відповідності до ст. 86 ГПК України, зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених норм, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію в сумі 26 377,61 грн обґрунтовані та підлягають задоволенню
З огляду на прострочення виконання грошового зобов`язання (період прострочення з 21.12.2025 до 05.02.2025), позивач нарахував відповідачу три проценти річних в сумі 101,90 грн.
Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до матеріалів справи, заборгованість за спожиту електричну енергію в сумі 26377,61 грн відповідачем не сплачена, тобто має місце прострочення виконання грошового зобов`язання.
Згідно приписів ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відтак, з огляду на те, що відповідачем прострочено виконання грошового зобов`язання, нарахування позивачем трьох процентів річних є обґрунтованим та правомірним.
Суд перевірив розрахунок позивача щодо нарахування трьох процентів річних та встановив, що такий є арифметично та методологічно правильний, а тому вимога про стягнення з відповідача 101,90 грн 3% річних є обґрунтованою та підлягає задоволенню.
Беручи до уваги вищенаведене, виконавши вимоги процесуального права, всебічно і повно перевіривши обставини справи в їх сукупності, дослідивши представлені докази, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі.
Судові витрати.
Згідно з приписами п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України до основних засад (принципів) господарського судочинства віднесено, зокрема, відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Склад та порядок розподілу судових витрат визначено главою 8 розділу I ГПК України.
Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
При зверненні з позовом позивач сплатив судовий збір у розмірі 2662,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 728821 від 09.02.2025 р. (а.с. 41).
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи задоволення позову, судовий збір у розмірі 2662,40 грн покладається на відповідача.
Вирішуючи питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 8000,00 грн, з приводу чого позивач подав суду докази, і які входять до складу судових витрат, які позивач просить стягнути з відповідача, суд враховує таке.
Згідно з частиною 1 статті 124 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
Відповідно до приписів вказаної вище норми, у позовній заяві зазначено, що позивач поніс судові витрати в розмірі сплати судового збору в сумі 2662,40 грн та очікує понести витрати на правничу допомогу в сумі 8000,00 грн.
19.03.2026 до суду, від представника ТОВ "Волиньенергопостач" - адвоката Книша Сергія Володимировича, через підсистему Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи "Електронний суд" надійшла заява (вх. № 5090/26) про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, в якій позивач просить суд долучити до матеріалів справи копію Акту наданих послуг № 1 від 03.03.2026 до Договору про надання правової допомоги № 26/01/26 від 26 січня 2026 року та стягнути з Вищого професійного училища №7 м. Калуша на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Волиньенергопостач" витрати на правничу допомогу в розмірі 8000,00 грн та судовий збір в сумі 2662,40 грн.
Згідно приписів ч. 3 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем подано суду наступні докази (у копіях документів):
- договір про надання правової допомоги № 26/01/26 від 26 січня 2026 року;
- акт наданих послуг № 1 від 03.03.2026 до договору № 1 про надання правової допомоги №26/01/26 від 26 січня 2026 року;
- ордер на надання правничої допомоги;
- свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 277 від 28.04 2004;
При дослідженні зазначених вище доказів судом встановлено, що 26 січня 2026 року між позивачем (далі - клієнт) та адвокатом Книшем Сергієм Володимировичем (далі - адвокат) укладено договір про надання правничої допомоги.
Предметом цього договору є домовленість сторін про надання правничої допомоги клієнту адвокатом щодо захисту прав та представництво інтересів клієнта з питання стягнення з Вищого професійного училища № 7 м. Калуша заборгованості за договором про постачання електричної енергії споживачу № 2025/388 від 03.01.2025 (п. 2.1. Договору).
Пунктом 2.2 зазначеного договору передбачено, що винагорода (гонорар) за цим Договором становить 8 000,00 грн.
Клієнт зобов`язується оплатити адвокатові послуги протягом 10 днів з моменту підписання сторонами Акту наданих послуг (п. 3.2.3. договору).
Згідно з актом наданих послуг № 1 від 03.01.2026 до договору № 1 про надання правової допомоги № 26/01/26 від 26 січня 2026 року, підписаним клієнтом та адвокатом, і скріпленим печаткою клієнта, адвокат надав клієнту юридичні послуги, а клієнт прийняв надані послуги, а саме: підготовка проєкту позовної заяви про стягнення з Вищого професійного училища № 7 м. Калуша заборгованості за договором про постачання електричної енергії споживачу № 2025/388 від 03.01.2025; забезпечення подання позовної заяви до суду через підсистему через підсистему Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи "Електронний суд"
Вартість послуг становить 8000,00 грн (п.3 договору).
Жодних претензій по якості, повноті, строках та обсягу в цілому послуг клієнт до адвоката немає (п.4 договору).
Згідно з ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Відповідно до ч. 4, 5, 6 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. 
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.
При вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд надає оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.
Така правова позиція викладена у постанові ВП ВС від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц.
Станом на час прийняття рішення, від відповідача не надходило клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, згідно поданих позивачем доказів. 
Водночас, за змістом ч. 4 ст. 126 ГПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Об`єднана палата Верховного Суду у постанові від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 зазначає, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Зокрема, відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.
Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 08.04.2020 року у справі № 922/2685/19.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Тобто, суд оцінює рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час.
Таким чином, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.
Така правова позиція також викладена у постанові Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18.
Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
Подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21. 
У контексті викладеного, виходячи із загальних засад законодавства щодо справедливості, добросовісності та розумності, принципу співмірності та розумності судових витрат, враховуючи всі аспекти та складність справи, зокрема, що справа розглядалась у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідач не заперечував проти позову, не подавав відзиву на позов, доказами по справі є загальнопоширені у господарській діяльності позивача документи - договір про постачання електричної енергії, акти купівлі-продажу електричної енергії, платіжні інструкції про оплату, документи про обсяги споживання електричної енергії, спір має характер типового у господарських відносинах позивача (стосувався стягнення заборгованості та трьох процентів річних за постачання електричної енергії, що позивач надає на умовах договору), правнича допомога фактично полягала у підготовці та поданні позовної заяви з додатками, заявлений позивачем розмір витрат на правничу допомогу становить майже 30% ціни позову, суд вважає, що обґрунтований розмір витрат на професійну правничу допомогу, який відповідає вищевказаним критеріям, у даній справі, за представництво інтересів позивача, складає 5000,00 грн, оскільки саме такий розмір відповідає критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, а також те, що саме такий розмір витрат є співмірним з наданою адвокатом правничою допомогою.
Беручи до уваги викладене та зважаючи на зазначені положення законодавства, суд вважає суму судових витрат на правову допомогу 5000,00 грн розумно необхідною, співмірною та обґрунтованою, тому саме така сума належить до включення до судових витрат по справі та розподілу між сторонами відповідно до ст. 129 ГПК України.
Згідно з ч. 1 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Наведені вище норми процесуального закону визначають загальний порядок розподілу судових витрат між сторонами у справі та іншими учасниками справи, що ґрунтується на принципі обов`язковості відшкодування судових витрат особи, на користь якої ухвалено судове рішення, за рахунок іншої особи, яка в цьому спорі виступає її опонентом.
Відповідно до ч. 4 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи (до яких у тому числі відносяться й витрати на професійну правничу допомогу), покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підставі вищенаведеного, враховуючи розумність суми витрат та їхню співмірність із складністю справи, відповідність суми витрат критеріям реальності і розумності, з урахуванням предмету позову у справі та результат вирішення спору у справі (задоволення позову), суд дійшов висновку про наявність підстав для покладення на відповідача витрат позивача на професійну правничу допомогу в сумі 5000 грн.
Керуючись ст. 13, 73, 74, 86, 123, 126, 129, 165, 178, 236, 238, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Волиньенергопостач" до Вищого професійного училища № 7 м. Калуша про стягнення 26 479,51 грн задовольнити.
Стягнути з Вищого професійного училища № 7 м. Калуша (77300, Івано-Франківська обл., Калуський район, м. Калуш, вул. Б. Хмельницького, буд. 78; ідентифікаційний код юридичної особи: 02544201) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Волиньенергопостач" (43025, Волинська обл., Луцький р-н, м. Луцьк, вул. Словацького, буд. 13, кв. 4; ідентифікаційний код юридичної особи: 44690670) 26377 (двадцять шість тисяч триста сімдесят сім) грн 61 коп. основного боргу, 101 (сто одну) грн 90 коп. 3 % річних, 2662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) грн 40 коп. витрат на оплату судового збору та 5000 (п`ять тисяч) грн 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу. 
Наказ видати після набрання рішенням законної сили.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Західного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Вебадреса, за якою можна знайти текст судового рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя І.Є. Горпинюк