Номер провадження: 22-ц/813/2437/26 
Справа № 523/9176/25
Головуючий у першій інстанції Середа І.В.
Доповідач Таварткіладзе О. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.04.2026 року м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Таварткіладзе О.М.,
суддів: Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.,
за участю секретаря судового засідання: Чередник К.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційні скарги  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на додаткове рішення Пересипського районного суду м. Одеси від 14 листопада 2025 року за заявою ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, завданої невиконанням рішення суду, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, завданої йому протиправними діями відповідачки щодо невиконання рішення суду № 523/4314/24 з дати набрання ним законної сили 05 серпня 2024 року до 19 травня 2025 року у розмірі 345675 грн, що еквівалентно 7500 євро.
Рішенням Пересипського районного суду м. Одеси від 27 жовтня 2025 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, завданої невиконанням рішення суду, задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП відсутній, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) моральну шкоду, завдану невиконанням рішення суду (справа №523/4314/24 (за період з дати набуття рішення законної сили 05.08.2024 року до 19.05.2025 року) у розмірі 10 000 грн та судовий збір у розмірі 1211 грн.
В іншій частині вимог – відмовлено.
28 жовтня 2025 року ОСОБА_1 звернувся з заявою про ухвалення додаткового рішення, якою просив вирішити питання розподілу судових витрат щодо проведення психологічної експертизи щодо розміру моральної шкоди за яку ним сплачено 12000 грн згідно з актом виконаних робіт з судовим експертом.
Додатковим рішенням Пересипського районного суду м. Одеси від 14 листопада 2025 року заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП відсутній, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) судові витрати у розмірі 346,80 грн.
Не погоджуючись з таким додатковим рішенням суду, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали апеляційні скаргу, в яких: 
- ОСОБА_1 просить додаткове рішення Пересипського районного суду м. Одеси від 14 листопада 2025 року змінити в частині суми витрат, відповідно до наслідків апеляційного перегляду по суті; 
-  ОСОБА_2 просить додаткове рішення Пересипського районного суду м. Одеси від 14 листопада 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення відмовити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 зводяться до незгоди з рішенням Пересипського районного суду м. Одеси від 27 жовтня 2025 року по суті вирішення позовних вимог. Так скаржник вважає, що при зміні рішення першої інстанції буде змінено і додаткове рішення від 14 листопада 2025 року в частині розміру судових витрат.
В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_2 зазначає, що додаткове рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню як невід`ємна частина рішення суду по суті позовних вимог.
Будучи в розумінні ст. ст. 128, 130 ЦПК України належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, призначене на 07.04.2026 року на 15:00 год. відповідач ОСОБА_2 та її представник адвокат Каращенко Ю.В. не з`явилися.
Від адвоката Каращенко Ю.В. в день судового засідання 07.04.2026 року надійшло клопотання про відкладення судового засідання на іншу дату у зв`язку із хворобою її неповнолітньої дитини.
Позивач ОСОБА_1 , який приймав участь в судовому засіданні Одеського апеляційного суду в режимі відеоконференції проти відкладення судового засідання заперечував та просив розглядати апеляційні скарги по суті.
Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Проаналізувавши подане клопотання про відкладення, апеляційний суд приходить до висновку про відмову у задоволенні даного клопотання, з огляду на те, що явка учасників до апеляційного суду не є обов`язковою, а наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи. Спір підлягає вирішенню по суті, оскільки основною умовою відкладення розгляду справи є не сама по собі відсутність у судовому засіданні представників сторін, а саме неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні за їхньою відсутністю. Тому розгляд апеляційним судом справи у відсутності учасників, які відсутні в судовому засіданні при таких обставинах не є порушенням їхніх прав щодо забезпечення участі в судовому засіданні і доступі до правосуддя. Схожі за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду у справі № 361/8331/18.
Враховуючи наведені обставини, колегія суддів не вбачає підстав для відкладення судового засідання.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційних скарг, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів вважає за необхідне апеляційні скарги залишити без задоволення, виходячи з наведених у цій постанові підстав.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 п. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.
Частково задовольняючи заяву  ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення, стягуючи з  ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 346,80 грн, суд виходив з того, що позивачем у підтвердження завдання йому відповідачкою моральної шкоди надано висновок судового експерта Воропаєвої Н.В. від 30 травня 2025 року за результатами проведення судово-психологічної експертизи ОСОБА_1 . Вказаний висновок був досліджений судом разом з іншими доказами. Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, суд дійшов висновку, що вартість дослідження підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача пропорційно задоволеним вимогам у розмірі 346,8 грн (2,89% від задоволеної вимоги (10000 грн / 345675 грн х 100%=2,89%) /100% х 12000 грн (витрати)).
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.
Судом встановлено, з матеріалів справи вбачається, що у травні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, завданої йому протиправними діями відповідачки щодо невиконання рішення суду № 523/4314/24 з дати набрання ним законної сили 05 серпня 2024 року до 19 травня 2025 року у розмірі 345675 грн, що еквівалентно 7500 євро.
Крім того у позові зазначено, що попередній розрахунок судових витрат, як позивач поніс та очікує понести у зв`язку з розглядом справи складає 12 000 грн, що складають витрати на проведення судово-психологічної експертизи (т. 1 а/с 1-26).
20.05.2025 року через систему «Електронний суд» позивач звернувся до суду першої інстанції з клопотанням про долучення доказів, згідно якого просив долучити до матеріалів справи ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 14.05.2025 року по справі № 523/4314/24 (т. 1 а/с 29-31).
10.06.2025 року через систему «Електронний суд» ОСОБА_1 надано відповідь на відзив до якого додано Висновок експерта ОСОБА_3 № 20/05/25 від 30 травня 2025 року за результатами проведення судово-психологічної експертизи ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та Акт № 50/05/25 за договором від 20.05.2025 року, укладений між замовником ОСОБА_1 та судовим експертом Воропаєвою Н.В. (т. 2 а/с 22-49).
28.10.2025 року ОСОБА_1 звернувся з заявою про ухвалення додаткового рішення, якою просив вирішити питання розподілу судових витрат щодо проведення судово-психологічної експертизи щодо розміру моральної шкоди за яку ним сплачено 12000 грн згідно з актом виконаних робіт з судовим експертом.
Колегія суддів виходить з такого.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).
Відповідно до змісту ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
За приписами ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суть доказів, їх належність, допустимість, достовірність та достатність, оцінка їх судом та умови їх розгляду судом визначені статтями 76-80 ЦПК України.
Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно ч. 1 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.
При цьому серед основних засад (принципів) цивільного судочинства п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України закріплює принцип відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати, пов`язані із залученням експертів та проведенням експертизи (частина третя статті 133 ЦПК України).
Згідно з частинами шостою, восьмою статті 139 ЦПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Розмір витрат на оплату робіт залученого стороною експерта, спеціаліста, перекладача має бути співмірним зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. У разі недотримання вимог щодо співмірності витрат суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на оплату послуг експерта, спеціаліста, перекладача, які підлягають розподілу між сторонами.
Процесуальні питання розподілу судових витрат визначено статтею 141 ЦПК України.
Так, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина друга статті 141 ЦПК України).
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд враховує, зокрема, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи та чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес (пункти 1 та 2 частини третьої статті 141 ЦПК України).
Частинами другою, третьою статті 102 ЦПК України передбачено, що предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.
Суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:
- для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;
- сторони (сторона) не надали відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності (частина перша статті 103 ЦПК України).
Згідно із частинами першою, п`ятою-сьомою статті 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.
Експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду.
За заявою учасника справи про наявність підстав для відводу експерта, який підготував висновок на замовлення іншої особи, такий висновок судом до розгляду не приймається, якщо суд визнає наявність таких підстав.
Частина перша статті 1 Закону України "Про судову експертизу" визначає, що судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.
Підставою проведення судової експертизи є відповідне судове рішення чи рішення органу досудового розслідування, або договір з експертом чи експертною установою - якщо експертиза проводиться на замовлення інших осіб (частина перша статті 71 цього Закону).
Пункт 1.8 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року 53/5, передбачає, що підставою для проведення експертизи відповідно до чинного законодавства є процесуальний документ про призначення експертизи, складений уповноваженою на те особою (органом), або договір з експертом чи експертною установою, укладений за письмовим зверненням особи у випадках, передбачених законом, в якому обов`язково зазначаються її реквізити, номер справи або кримінального провадження або посилання на статтю закону, якою передбачено надання висновку експерта, перелік питань, що підлягають вирішенню, а також об`єкти, що підлягають дослідженню.
Системний аналіз наведених положень процесуального законодавства дозволяє констатувати таке:
- витрати, пов`язані із залученням експертів та проведенням експертизи, належать до судових витрат;
- висновок експерта може бути підготовлений як на підставі ухвали суду про призначення експертизи, так і на замовлення учасника справи;
- у разі подання учасником справи до суду висновку експерта, складеного на його замовлення, у такому висновку має бути зазначено, що його підготовлено для подання до суду та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. При цьому інша сторона може подати до суду заяву про наявність підстав для відводу експерта, який підготував висновок на замовлення іншої особи, і в разі, якщо суд визнає наявність таких підстав, зазначений висновок не приймається судом до розгляду;
- при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує не те, коли замовлено експертизу та отримано висновок експерта - до чи після звернення позивача до суду із позовом, а те, чи пов`язані безпосередньо ці витрати з розглядом справи.
ЄСПЛ неодноразово вказував, що початок "вирішення спору" щодо своїх "прав та обов`язків цивільного характеру" пов`язується з поданням цивільного позову (рішення від 21 червня 2007 року у справі "Редька проти України" (Redka v. Ukraine), заява № 17788/02; від 10 грудня 2009 року у справі "Васильчук проти України" (Vasilchuk v. Ukraine), заява № 31387/05).
Період, коли тривало провадження щодо процесуальних питань, має розглядатись як частина розгляду справи по суті та, відповідно, як частина вирішення спору щодо прав та обов`язків цивільного характеру (рішення ЄСПЛ від 01 березня 2018 року у справі "Літвінюк проти України" (Litvinyk v. Ukraine), Заява № 55109/08).
Відшкодування витрат за проведення експертизи не обмежується випадком її призначення та проведення після відкриття провадження у справі. Отже, сторона, на користь якої ухвалено рішення, має право на відшкодування витрат за експертизу, проведену до подання позову, якщо такі витрати пов`язані з розглядом справи, зокрема якщо судом враховано відповідний висновок експерта як доказ.
Відмова у відшкодуванні судових витрат за проведення експертизи стороні, на користь якої ухвалене судове рішення (особливо, якщо суд врахував відповідний висновок експерта як доказ), не відповідає вимогам розумності та правової визначеності, "підриває" конструкцію забезпечення передбачуваності застосування процесуальних норм, а тому не є такою, що відповідає верховенству права.
Схожих висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 листопада 2023 року у справі № 712/4126/22 (провадження № 14-123цс23) та Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постановах від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19), від 27 січня 2020 року у справі № 761/26815/17 (провадження № 61-16353сво18).
У справі, яка переглядається, судом встановлено, що у клопотанні про розподіл (відшкодування) судових витрат позивач просив стягнути із відповідача на свою користь судові витрати на проведення експертизи від 30 травня 2025 року № 50/05/25.
З копії висновку експерта за результатами проведення судово-психологічної експертизи від 30 травня 2025 року № 50/05/25 проведеної судовим експертом Воропаєвою Ніною Вадимівною вбачається, що така експертиза проведена за заявою ОСОБА_1 в межах позову про відшкодування моральної шкоди, завданої невиконанням рішення Суворовського районного суду м. Одеси № 523/4314/24 в період з 05.08.2024 року по 15.05.2025 року колишньою дружиною ОСОБА_2 .
Згідно Акту № 50/05/25 за договором від 20.05.2025 року, укладеного між замовником ОСОБА_1 та судовим експертом Воропаєвою Н.В., вартість експертного дослідження складає 12 000 грн. Експерт приступив до роботи 20.05.2025 року та закінчив роботу 30.05.2025 року.
Аналіз змісту оскарженого рішення Пересипського районного суду м. Одеси від 27 жовтня 2025 року свідчить, що судом при його ухваленні враховано як доказ висновок експерта, підготовлений на замовлення позивача. Розмір витрат, які сторона позивача сплатила за виготовлення такого висновку, позивачем підтверджено відповідними доказами, поданими до закінчення розгляду справи.
Разом з тим, колегія суддів ураховує, що рішенням Пересипського районного суду м. Одеси від 27 жовтня 2025 року, яке залишено без змін постановою Одеського апеляційного суду від 07.04.2026 року, позов ОСОБА_1 задоволено на 2,89% від заявлених позовних вимог, тому відповідно до частини другої статті 141 ЦПК України, судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що витрати, здійснені ОСОБА_1 за проведення судово-психологічної експертизи підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача пропорційно задоволеним позовним вимогам.
Отже, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 слід стягнути витрати за проведення судово-психологічної експертизи у розмірі 346,80 грн.
Доводи апеляційних скарг висновок районного суду не спростовують і зведені лише до незгоди з висновком суду без наведення будь-яких обставин, які б ставили під сумнів набутий судом висновок або свідчили б про неправильну оцінку судом доказів, які надані сторонами та неправильне застосування законодавства, яке регулює спірні правовідносини.
Згідно статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) неодноразово вказував, що право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі "Руїз Торіха проти Іспанії"). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії").
Також, Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Ураховуючи викладене, колегія суддів проходить до висновку, що апеляційні скарги підлягає залишенню без задоволення, а додаткове судове рішення - без змін.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 375, 381, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - залишити без задоволення.
Додаткове рішення Пересипського районного суду м. Одеси від 14 листопада 2025 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено: 17.04.2026 року.

Головуючий:        О.М. Таварткіладзе

Судді:         Л.М. Вадовська

Є.С. Сєвєрова