ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
20 березня 2026 року 	Справа № 280/445/26 м.Запоріжжя 	

Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Богатинського Б.В., за участю секретаря судового засідання: Горенко В.Р., представника позивача: Саланської І.Л., представника відповідача: Смикової А.В., розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АВІТЕХ» до Головного управління ДПС у Запорізькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «АВІТЕХ» (далі - позивач, ТОВ «АВІТЕХ») до Головного управління ДПС у Запорізькій області (далі - відповідач), в якій позивач просить суд:
Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Запорізькій області:
- від 06 жовтня 2025 року № 1729908010703 за формою «В4», яким ТОВ «АВІТЕХ» зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість за червень 2025 року на 2 762 076 грн;
- від 06 жовтня 2025 року № 1729808010703 за формою «Р», яким ТОВ «АВІТЕХ» збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «Податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг)» на 1 528 361 грн та нараховані штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у сумі 382 090,25 грн.
Позивачем сплачений судовий збір у загальному розмірі 26 624,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Запорізькій області є незаконними через їх невідповідність нормам чинного законодавства України. Позивачем до перевірки надані первинні документи, які підтверджують правомірність декларування ТОВ «АВІТЕХ» за червень 2025 року (вх. № 9214084375 від 20.07.2025) від`ємного значення з податку на додану вартість, з урахуванням періодів декларування від`ємного значення та поданих уточнюючих розрахунків і в розумінні абз. 2 п. 44.6. ст. 44 Податкового кодексу України такі документи мали бути враховані контролюючим органом при проведенні перевірки. У Акті перевірки не вказані визначені законом підстави для підстави для неврахування наданих ТОВ «АВІТЕХ» до перевірки первинних документів. Твердження відповідача про те, що інвентаризація проведена ТОВ «АВІТЕХ» без дотримання Положенням про інвентаризацію активів та зобов`язань є незаконним. Помилковими є висновки перевірки про заниження ТОВ «АВІТЕХ» показника по рядку 4.1 (колонка Б) Декларації «Нараховано податкових зобов`язань відповідно до пункту 198.5 статті 198 та пункту 199.1 статті 199 Податкового кодексу України за операціями, що оподатковуються за основною ставкою» на суму 4 290 437 грн. При проведенні перевірки контролюючий орган вийшов за межі предмету перевірки - дотримання податкового законодавства при декларуванні за червень 2025 року (вх. № 9214084375 від 20.07.2025) від`ємного значення з податку на додану вартість, з урахуванням періодів декларування від`ємного значення та поданих уточнюючих розрахунків. Висновок контролюючого органу та здійснені ним донарахування базуються на даних інвентаризації, яка проведена ТОВ «АВІТЕХ» станом на 16.08.2025 – у періоді, який не входить до предмету перевірки. Відповідачем під час перевірки не спростовано результати проведеної ТОВ «АВІТЕХ» інвентаризації та не підтверджено висновок про неможливість підтвердження залишків товарно-матеріальних цінностей. Відповідачем при проведенні перевірки не враховано усіх наданих йому платником податків ТОВ «АВІТЕХ» первинних документів, внаслідок чого за наслідками перевірки зроблено необґрунтовані висновки та прийняті неправомірні рішення. Позивач просить позов задовольнити. 
Ухвалою суду від 26 січня 2026 року відкрите загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче засідання на 13 лютого 2026 року о 14:00 год.
06 лютого 2026 року відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому Головне управління ДПС у Запорізькій області не погоджується з позовом з наступних підстав. ТОВ «АВІТЕХ» здійснювало господарську діяльність за адресою м. Запоріжжя, вул. Гребельна, 5, в орендованому приміщенні загальною площею 235 м. кв, на якій повинен міститися товар станом на 01.11.2024 у кількості автошин 5373 шт. на суму 22 104 302,12 грн – дана площа не може вмістити таку кількість товару при належних умовах зберігання, які потрібні для зберігання та не пошкодження автошин. ТОВ «Діамет» не має такої кількості загальної площі для надання послуг оренди та надання послуг з відповідального зберігання на адресу ТОВ «АВІТЕХ». Первинні документи щодо переміщення товарно-матеріальних цінностей (ТМЦ), які значаться на бухгалтерському рахунку 281 «Товари на складі» з м. Запоріжжя до м. Києва відсутні. Первинні документи, які підтверджують повернення ТМЦ зі зберігання (видача на реалізацію) та отримання ТМЦ для зберігання (ТМЦ, які придбані за період з 01.12.2024 по 30.06.2025) до перевірки не надавались у зв`язку з їх відсутністю. При відсутності оформлених первинних документів, що можуть підтвердити отримання ТОВ «Діамет» товару на відповідальне зберігання та його повернення ТОВ «АВІТЕХ» неможливо підтвердити рух товару на складі зберігання. До перевірки не надавались товарно-транспортні накладні на перевезення товару покупцям. Повідомлення за формою 20-ОПП про об`єкт відповідального зберігання майна до контролюючого органу не подавався. В ході проведення перевірки підприємством надано результати інвентаризації, що була проведена без присутності посадових осіб контролюючого органу. Проведеною документальною виїзною перевіркою не підтверджено інформацію про фактичну наявність активів та повноту відображення зобов`язань, залишків товарно-матеріальних цінностей за даними бухгалтерського (податкового) обліку за періоди виникнення від`ємного значення з ПДВ, неможливо підтвердити у зв`язку з проведенням інвентаризації без присутності представників контролюючого органу. Відповідач просить суд у задоволені позовної заяви відмовити у повному обсязі.
11 лютого 2026 року до суду позивачем надано відповідь на відзив з такими доводами. До оскаржуваних податкових повідомлень-рішень не доданий розрахунок збільшення суми податкових зобов`язань з ПДВ та штрафних (фінансових) санкцій та зменшення розміру від`ємного значення суми податку на додану вартість за червень 2025 року. Відповідачем не обґрунтовано та не доведено, що донарахування та зменшення проведені ним саме за період з 01.11.2024 по 30.06.2025, який входить до предмету перевірки. ТОВ «ДІАМЕТ» має достатню кількість площі об`єктів нерухомого майна для надання послуг оренди та надання послуг з відповідального зберігання на адресу ТОВ «АВІТЕХ». Переміщення власних ТМЦ до м.Києва відбувалось у листопаді-грудні 2024 року. станом на 14.08.2025 (на початок перевірки) всі ТМЦ знаходяться у м. Києві, у зв`язку з чим ТОВ «АВІТЕХ» 16.08.2025 самостійно проведено інвентаризацію товарно-матеріальних цінностей на складах (без присутності фахівців контролюючого органу). У матеріалах перевірки відсутні докази на спростування результатів інвентаризації, проведеної ТОВ «АВІТЕХ» станом на 16.08.2025 та обґрунтування висновку контролюючого органу про неможливість підтвердження залишків товарно матеріальних цінностей.
13 лютого 2026 року учасники справи звернулись до суду з клопотаннями про відкладення підготовчого засідання.
Протокольною ухвалою суду від 13 лютого 2026 року відкладено підготовче засідання до 06 березня 2026 року - 14:00 год.
03 березня 2026 року позивачем подані до суду наступні додаткові пояснення у справі. Орендована ТОВ «АВІТЕХ» площа у 400 кв. м. є достатньою для зберігання ТМЦ, що не спростовано контролюючим органом у встановлений спосіб. На адресу контролюючого органу надана оборотно-сальдова відомість по рахунку 281 «Товари на складі», за період листопад 2024 – червень 2025 року в розрізі номенклатури і партій, у якій відображено рух товару у перевіряємому періоді, що спростовує твердження відповідача про неможливість підтвердження руху товару на складі зберігання.
06 березня 2026 року учасники справи подали до суду клопотання про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.
Ухвалою суду від 06 березня 2026 року закрите підготовче провадження у справі №280/445/26 призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 20 березня 2026 року о 14:45 год.
19 березня 2026 року представником позивача надана до суду заява про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу.
У судовому засіданні 20 березня 2026 року заслухані вступне слово та пояснення представників сторін, досліджені письмові докази, судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення. 
Заслухавши вступне слово та пояснення, надані учасниками справи, безпосередньо дослідивши письмові докази, надані сторонами, суд встановив такі обставини.
На підставі матеріалів справи, судом встановлено наступні обставини.
Головним управлінням ДПС у Запорізькій області на підставі п.п.191.1.6 п. 191.1 ст. 191 п.п. 20.1.4 п.20.1 ст. 20, п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст.75, п.п.78.1.8 п.78.1 ст.78, п.200.11 ст. 200 та п.п. 69.351 п. 69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України та наказів Головного управління ДПС у Запорізькій області від 13.08.2025 №1468-п, від 20.08.2025 №1488-п, від 21.08.2025 №1523-п проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «АВІТЕХ» щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за червень 2025 року (вх. №9214084375 від 20.07.2025) від`ємного значення з податку на додану вартість, з урахуванням періодів декларування від`ємного значення та поданих уточнюючих розрахунків. 
За результатами проведеної документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «АВІТЕХ» складено акт від 03.09.2025 №12867/08-01-07-03/31037198 та вручено представнику за довіреністю 03.09.2025. 
Перевіркою встановлено порушення п.189.1 ст.189, абз. «г», абз.10 п.198.5 п.200.1, п.200.4 ст.200 Податкового кодексу України в результаті чого занижено податок на додану вартість, який підлягає сплаті до державного бюджету (рядок 18 Декларації) на суму 1 528 361 грн та завищено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (переноситься до рядка 16.1 декларації наступного звітного (податкового) періоду) (рядок 21) в сумі 2 762 076 грн. 
На підставі акта від 03.09.2025 № 12867/08-01-07-03/31037198 про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «АВІТЕХ» щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за червень 2025 року від`ємного значення з податку на додану вартість, з урахуванням періодів декларування від`ємного значення та поданих уточнюючих розрахунків Головним управлінням ДПС у Запорізькій області винесені податкові повідомлення-рішення: 
- від 06 жовтня 2025 року № 1729908010703 за формою «В4», яким ТОВ «АВІТЕХ» зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість за червень 2025 року на 2 762 076 грн;
- від 06 жовтня 2025 року № 1729808010703 за формою «Р», яким ТОВ «АВІТЕХ» збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «Податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг)» на 1 528 361 грн та нараховані штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у сумі 382 090,25 грн. 
ТОВ «АВІТЕХ» здійснило оскарження вищевказаних податкових повідомлень-рішень в адміністративному порядку, з метою досудового вирішення спору. 
Рішенням Державної податкової служби України від 18.12.2025 № 36264/6/99 00-06-01-03-06, Державна податкова служба України залишила без змін податкові повідомлення-рішення від 06.10.2025 № 1729908010703, № 1729808010703, а скаргу – без задоволення.
Вважаючи зазначені податкові повідомлення-рішення протиправними, позивач звернувся з цим позовом до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України №2755-VI від 02.12.2010 (далі - ПК України, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Згідно з вимогами ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів осіб і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 ПК України контролюючі органи мають право: проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Пунктом 75.1 ст. 75 ПК України визначено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.
Види документальних перевірок, порядок планування, проведення та оформлення їх результатів, що проводяться контролюючим органом, визначеним підпунктом 41.1.2 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, встановлюються Митним кодексом України.
Згідно з п. 81.1 ст. 81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:
направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;
копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;
службового посвідчення осіб (належним чином оформленого відповідним контролюючим органом документа, що засвідчує посадову (службову) особу), які зазначені в направленні на проведення перевірки.
Судом не встановлено порушення контролюючим органом процедури призначення та проведення перевірки, таких обставин не викладено і позивачем в обґрунтування позовних вимог.
Для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, інформації, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту (пункт 44.1 статті 44 Податкового кодексу України).
Відповідно до пункту 44.3 статті 44 ПК України платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів та інформації, визначених пунктом 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом визначених законодавством строків, але не менше:
2555 днів - для документів та інформації, необхідних для здійснення податкового контролю, відповідно до статей 39 і 39-2, пункту 141.4 статті 141 цього Кодексу;
1825 днів - для первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством, що складаються особами, визначеними пунктом 133.1 статті 133, підпунктом 133.2.2 пункту 133.2 та пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, а також юридичними особами, які обрали спрощену систему оподаткування, за винятком документів, до яких застосовується більш тривалий строк зберігання згідно з підпунктом 44.3.1 цього пункту;
1095 днів - для інших документів, на які не поширюються вимоги підпунктів 44.3.1 та 44.3.2 цього пункту;
1095 днів - для документів, пов`язаних з виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, включаючи дозвільні документи.
Строки зберігання документів та інформації, визначені цим пунктом, розраховуються з дня подання податкової звітності чи іншої звітності, передбаченої цим Кодексом, для складення якої використовуються зазначені документи та/або інформація, а в разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного строку подання такої звітності, а для документів, пов`язаних з виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, - з дня здійснення відповідної господарської операції (для відповідних дозвільних документів - з дня завершення строку їх дії).
Передбачені цим пунктом строки зберігання документів та інформації продовжуються на період зупинення відліку строку давності у випадках, передбачених пунктом 102.3 статті 102 цього Кодексу і.
Згідно з пунктом 44.4 статті 44 ПК України якщо документи, визначені у пункті 44.1 цієї статті, пов`язані з предметом перевірки, проведенням процедури адміністративного оскарження прийнятого за її результатами податкового повідомлення-рішення або судового розгляду, такі документи повинні зберігатися до закінчення перевірки та передбаченого законом строку оскарження прийнятих за її результатами рішень та/або вирішення справи судом, але не менше строків, передбачених пунктом 44.3 цієї статті.
Відповідно до пункту 44.6 статті 44 ПК України у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в пункті 86.7 статті 86 цього Кодексу платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.
Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає в порядку пункту 86.7 статті 86 цього Кодексу документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки, такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.
У відповідності до пункту 85.2 ст. 85 ПК України платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.
Цьому обов`язку кореспондує право посадових осіб контролюючого органу при проведенні перевірок вимагати і отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об`єктів оподаткування, несплату податків, зборів, платежів, порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Таке право закріплене нормою пункту 85.4 статті 85 ПК України.
Отже, надання платником фінансово-господарських документів під час проведення перевірки є необхідною умовою підтвердження правомірності задекларованих ним показників податкового обліку. Обов`язок платника зберігати документи й надавати їх під час перевірки контролюючому органу кореспондує з компетенцією контролюючого органу здійснювати перевірку на підставі документів. Ненадання платником податків документів на підтвердження задекларованих показників податкового обліку прирівнюється нормами пункту 44.6 статті 44 ПК України до їх відсутності.
Відповідно до пп. 14.1.181. п. 14.1 ст.14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
Згідно з п.198.3 ст.198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:
придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг;
придбанням (будівництвом, спорудженням) основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи;
ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні засоби почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
У відповідності до п. 198.2 ст. 198 ПК України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:
дата списання коштів з рахунку платника податку в банку/небанківському надавачу платіжних послуг на оплату товарів/послуг, а в разі постачання товарів/послуг, оплата яких здійснюється електронними грошима, - дата списання електронних грошей платника податків як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, на електронний гаманець постачальника;
дата отримання платником податку товарів/послуг.
Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Згідно з пунктом 201.1 статті 201 ПК України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з використанням кваліфікованого електронного підпису або удосконаленого електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису, уповноваженої платником особи відповідно до вимог Закону України "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги" та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.
Пунктом 201.10 статті 201 ПК України визначено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.
Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Бюджетне відшкодування за визначенням, наведеним у підпункті 14.1.18 пункту 14.1 статті 14 ПК України бюджетне відшкодування - відшкодування від`ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника.
Особливості визначення бази оподаткування в разі постачання товарів/послуг в окремих випадках встановлено ст. 189 ПК України. Зокрема, у разі здійснення операцій відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу база оподаткування за необоротними активами визначається виходячи з балансової (залишкової) вартості, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), а за товарами/послугами - виходячи з вартості їх придбання (п.п.189.1 ст.189 ПК України).
Підпунктом «г» п.п. 198.5 ст. 198 ПК України встановлено, що платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).
Як вже зазначалось, суть порушення ТОВ «АВІТЕХ» п.189.1 ст.189, абз. «г», абз.10 п.198.5, п.200.1, п.200.4 ст.200 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість, який підлягає сплаті до бюджету (рядок 18 Декларації) на суму 1 528 361 грн та завищено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (переноситься до рядка 16.1 декларації наступного звітного (податкового) періоду) (рядок 21) в сумі 2 762 076 гривень полягає у неможливості підтвердити кількість товару (автошин), яка б мала бути станом на 16.08.2025 та була в наявності (за даними бухгалтерського обліку) станом на 30.06.2025, у зв`язку з неможливістю підтвердження переміщення товару з м. Запоріжжя до м. Київ, його зберігання, рух товару на прийом та видачу зі складу зберігання та залишків на момент проведення інвентаризації 16.08.2025. 
Ці висновки податкового органу ґрунтувались на тому, що платником податку під час документальної перевірки не підтверджено інформацію про фактичну наявність активів та повноту відображення зобов`язань, залишків товарно матеріальних цінностей за даними бухгалтерського (податкового) обліку за періоди виникнення від`ємного значення з ПДВ, у зв`язку з проведенням інвентаризації без присутності представників контролюючого органу у зв`язку з неможливістю підтвердження переміщення товару з м. Запоріжжя до м. Київ, його зберігання, рух товару на прийом та видачу зі складу зберігання та залишків на момент проведення інвентаризації 16.08.2025.
Верховний Суд вже неодноразово аналізував положення статей 44, 85 Податкового кодексу України у їх взаємозв`язку і сформовані ним підходи щодо застосування означених норм податкового законодавства є усталеними.
Так, зокрема, але не виключно, у постановах від 29.05.2020 (справа № 826/27811/15), від 06.08.2019 (справа № 160/8441/18), від 31.01.2020 (справа № 826/15328/18), від 03.10.2023 (справа № 420/534/20) Верховний Суд сформулював висновок, що надання платником податків фінансово-господарських документів під час проведення перевірки є необхідною умовою підтвердження правомірності задекларованих платником показників податкового обліку. Обов`язок платника податків зберігати документи й надавати їх під час перевірки контролюючому органу кореспондує з компетенцією контролюючого органу здійснювати перевірку на підставі документів. Ненадання платником податків документів на підтвердження задекларованих показників податкового обліку прирівнюється нормами пункту44.6 статті 44 ПК України до їх відсутності. Винятком є випадки виїмки документів або іншого їх вилучення правоохоронними органами та іншими компетентними органами. Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені ним у податковій звітності, але не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.
Суд вважає необґрунтованими доводи позивача, що ним проведено інвентаризацію товарно-матеріальних цінностей, результати якої надано на адресу контролюючого органу та вони мали бути враховані контролюючим органом при проведенні перевірки, з наступного.
Порядок проведення інвентаризації активів і зобов`язань та оформлення її результатів визначений Положенням про інвентаризацію активів та зобов`язань, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 02.09.2014 № 879, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 30.10.2014 за № 1365/26142 (далі - Положення № 879).
Відповідно до пункту 1 розділу ІІ Положення № 879 для проведення інвентаризації на підприємстві розпорядчим документом керівника підприємства створюється інвентаризаційна комісія з представників апарату управління підприємства, бухгалтерської служби (представників аудиторської фірми, централізованої бухгалтерії, суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи, яка здійснює ведення бухгалтерського обліку на підприємстві на договірних засадах) та досвідчених працівників підприємства, які знають об`єкт інвентаризації, ціни та первинний облік (інженери, технологи, механіки, виконавці робіт, товарознавці, економісти, бухгалтери). Інвентаризаційну комісію очолює керівник підприємства (його заступник) або керівник структурного підрозділу підприємства, уповноважений керівником підприємства.
У разі проведення інвентаризації за судовим рішенням або на підставі належним чином оформленого документа органу, який відповідно до закону має право вимагати проведення такої інвентаризації, посадові особи відповідного органу (за їх згодою) можуть бути присутні при проведенні інвентаризації.
Зі змісту наведених норм вбачається право доступу посадових осіб контролюючого органу під час проведення перевірок до територій, приміщень (крім житла громадян) та іншого майна, що використовуються для провадження господарської діяльності платника. Водночас така присутність посадових осіб не є обов`язковою.
Зазначену правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 13.02.2019 у справі № 820/817/17 щодо аналогічного питання.
Як встановлено судом, позивачем інвентаризація проводилась на вимогу податкового органу.
Водночас, позивачем до матеріалів справи не надано доказів повідомлення уповноважених осіб відповідача про початок проведення інвентаризації ТМЦ, основних фондів та інших активів відповідно до наказу про проведення інвентаризації.
Суд зазначає, проведення платником податку на вимогу контролюючого органу під час проведення податкової перевірки інвентаризації товарів є єдиним встановленим законом засобом доказування нестачі чи наявності товарів у платника податку і, відповідно, використання чи невикористання платником податку таких товарів в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.
Аналогічні висновки викладені Верховним Судом в постановах від 06 лютого 2020 року у справі № 807/1556/17 та від 26 вересня 2023 року у справі № 640/19859/21.
Інвентаризація передбачає перевірку і контроль наявності, складу, стану та відповідності наявних активів, зокрема запасів, даним бухгалтерського обліку на певну дату. Такого висновку дійшов Верховний Суд і в постанові від 30.05.2025 у справі № 420/373/24.
Таким чином, в порушення порядку визначеного Положенням № 879 позивачем не забезпечено реальну можливість участі посадових осіб податкового органу у інвентаризації, платник податків не повідомляв контролюючий орган про дату, час та місце її проведення.
Суд зазначає, що проведення інвентаризації активів без участі посадових осіб контролюючого органу саме по собі не є підставою для неврахування її результатів, однак суд оцінює їх доказову силу у контексті підтвердження фактичної наявності товарно-матеріальних цінностей станом на звітну дату, з урахуванням дослідження місць зберігання таких активів, матеріально відповідальних осіб, а також документів, що підтверджують рух ТМЦ у перевiряємий період.
Досліджуючи питання переміщення товарно-матеріальних цінностей, відображених у бухгалтерському обліку та інвентаризаційних описах позивача, судом встановлено таке.
За поясненнями позивача на підставі наказу директора ТОВ «АВІТЕХ» № 01 К від 01.11.2024, відповідальним за організацію та здійснення перевезення ТМЦ призначено заступника директора ТОВ «АВІТЕХ» Гуцала Віктора Федоровича, переміщення власних ТМЦ до м. Києва відбувалось у листопаді-грудні 2024 року. Витрати по переміщенню власних ТМЦ не враховувались ТОВ «АВІТЕХ» при визначенні від`ємного значення з податку на додану вартість у перевіряємому періоді.
На підтвердження переміщення ТМЦ у м. Київ до матеріалів справи документів не надано. 
Досліджені судом подорожні листи за листопад-грудень 2024 року, які долучені до матеріалів справи виписані «по місту» та не підтверджують переміщення ТМЦ у м. Київ. 
Також, витрати по переміщенню товару не відображені позивачем в даних бухгалтерського обліку. 
Відповідачем повідомлено, що первинні документи, які підтверджують повернення ТМЦ зі зберігання (видача на реалізацію) та отримання ТМЦ для зберігання (ТМЦ, які придбані за період з 01.12.2024 по 30.06.2025) до перевірки не надавались. 
За доводами позивача рух товару на відповідальне збереження (передача та повернення) здійснювався відповідно до п. 2.1.4 Договору відповідального зберігання № 572 від 03.07.2024, зберігач зобов`язався повернути майно поклажодавця по першій вимозі. Передача товару ТОВ «АВІТЕХ» на відповідальне зберігання оформлено актом 03.07.2024 №б/н, в який вписувалась інформація при надходженні товару на відповідальне зберігання. 
При відсутності оформлених первинних документів, що можуть підтвердити отримання ТОВ «Діамет» товару на відповідальне зберігання та його повернення ТОВ «АВІТЕХ» неможливо підтвердити рух товару на складі зберігання. 
Під час перевірки встановлено невідповідність номенклатури переданого на зберігання та повернутого зі зберігання товару. Асортимент товару суттєво відрізняється, тобто згідно первинних документів (актів прийому-передачі) приймався один товар, а повертався зовсім інший, а первинні документи щодо руху товару протягом грудня 2024 року – червня 2025 року відсутні. До перевірки не надавались товарно-транспортні накладні на перевезення товару покупцям.
Такі обставини встановлені контролюючим органом під час перевірки, позивачем під час судового розгляду не спростовані. 
Також, судом враховується, що позивачем не подавалось повідомлення за формою 20-ОПП про об`єкт відповідального зберігання майна до контролюючого органу.
Надані позивачем до матеріалів справи з додатковими поясненнями фотокартки шин, не можуть бути підтвердженням зберігання залишків ТМЦ на момент проведення податкової перевірки, та не ідентифікуються як такі, що належать позивачу.
Абзацом десятим п.п.198.5 ст. 198 ПК України встановлено, що у разі якщо на момент перевірки платника податку контролюючим органом в акті вибіркової (часткової) інвентаризації, проведеної платником податку на вимогу такого органу, виявлено нестачу придбаних таким платником товарів (крім випадку, якщо така нестача обумовлена знищенням внаслідок дії обставин непереборної сили, що підтверджується відповідно до законодавства), для цілей розділу V цього Кодексу такі товари вважаються використаними платником податку в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.
Оскільки під час податкової перевірки не підтверджено кількість автошин, яка була в наявності станом на 30.06.2025, у зв`язку з неможливістю підтвердження переміщення товару з м. Запоріжжя до м. Київ, його зберігання, рух товару на прийом та видачу зі складу зберігання та залишків на момент проведення інвентаризації 16.08.2025, а також платником податку не надано доказів факту їх законної реалізації, контролюючий орган правильно дійшов висновку, що цей товар необхідно розцінювати як товар, який використано платником податків в операціях, що не є господарською діяльністю платника податків.
Згідно п.п.201.1, 201.7 ст. 201 ПК України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін. Податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс). У разі якщо частка товарів/послуг, послуг не містить відокремленої вартості, перелік (номенклатура) частково поставлених товарів/послуг зазначається в додатку до податкової накладної у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, та враховується при визначенні загальних податкових зобов`язань.
Контролюючим органом зроблено відповідні висновки на підставі сукупності і аналізу, отриманих документів, інформації та відповідних доказів.
Під час судового розгляду справи позивачем належних, допустимих та достовірних доказів на спростування висновків контролюючого органу надано не було, матеріали справи таких не містять.
Щодо доводів позивача про ненадання до оскаржуваних податкових повідомлень-рішень розрахунку збільшення суми податкових зобов`язань з ПДВ та штрафних (фінансових) санкцій та зменшення розміру від`ємного значення суми податку на додану вартість за червень 2025 року, суд звертає увагу, що до податкових повідомлень-рішень у відповідності до положень статті 58 ПК України долучений розрахунок податкового зобов`язання та штрафних фінансових санкцій. Розрахунки за звітний період наведені відповідачем у акті перевірки, які позивачем не спростовано, доказів протилежного, з наведенням розрахунків не наведено.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про правомірність прийняття відповідачем оскаржуваних податкових повідомлень-рішень від 06 жовтня 2025 року № 1729908010703 за формою «В4», яким ТОВ «АВІТЕХ» зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість за червень 2025 року на 2 762 076 грн; від 06 жовтня 2025 року № 1729808010703 за формою «Р», яким ТОВ «АВІТЕХ» збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «Податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг)» на 1 528 361 грн та нараховані штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у сумі 382 090,25 грн.
Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Системно проаналізувавши приписи законодавства України, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що адміністративний позов не підлягає задоволенню. 
Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Враховуючи висновки суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, понесені позивачем судові витрати не підлягають відшкодуванню.
Керуючись ст.ст. 139, 241-246, 255 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «АВІТЕХ» до Головного управління ДПС у Запорізькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, - відмовити повністю.
Розподіл судових витрат не здійснюється.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 КАС України після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в порядок та строки, передбачені ст.ст. 295, 297 КАС України. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Третього апеляційного адміністративного суду.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:
Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «АВІТЕХ» (вул. Перемоги, буд.30, кв.8, м.Запоріжжя, 69001; код ЄДРПОУ 31037198),
Відповідач - Головне управління ДПС у Запорізькій області (просп. Соборний 166, м.Запоріжжя, 69107; код ЄДРПОУ ВП 44118663).

Повне судове рішення складено 30.03.2026.

Суддя Б.В. Богатинський