Справа № 303/9506/24

ПОСТАНОВА
 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

 

20.03.2026 м. Ужгород

Суддя Закарпатського апеляційного суду Бисага Т.Ю., за участю представника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Литвинова В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП за апеляційною скаргою захисника-адвоката Литвинова В.В. в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 09 грудня 2024 року,
В С Т А Н О В И В:
Постановою судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 09 грудня 2024 року визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні
адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - 17000 (сімнадцять тисяч) гривень без позбавлення права керування транспортними засобами.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь держави судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп.

Відповідно до постанови суду, - 22.11.2024 року о 14 годині 00 хвилин в м. Мукачево по вул. Ярослава Мудрого, біля буд.6, ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «BMW 318», н.з. НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: розширені зіниці очей, які не реагують на світло, виражене тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив вимогу п. 2.5 ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з даною постановою адвокат Литвинов В.В. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову суду та винести нову постанову, якою провадження у справі з підстав п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, закрити. Вважає, що оскаржувана постанова суду винесена за порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, при цьому суд не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, підійшов формально до вивчення обставин справи, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому постанова суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконною та необґрунтованою. Зазначає, що у протоколі в п.10 зазначено: «Технічний засіб відеозапису» та будь-які записи в даному пункті не зазначено, таким чином будь-які відеозаписи, які спрямовані до суду не можуть застосовуватись та розглядатись при розгляді справи в якості доказів, оскільки вони жодним чином не вказані в протоколі, тобто є неналежними доказами. Вказує, що в матеріалах справи відсутнє направлення водія для огляду на стан наркотичного сп`яніння, тобто працівником поліції фактично не пропонувалось водію пройти огляд на встановлення стану сп`яніння.

Разом з тим сторона захисту просить поновити строк для подання апеляційної скарги, оскільки ОСОБА_1 проходить військову службу в ЗСУ за мобілізацією з 24.11.2024 та не знав про винесену постанову суду, копії постанови не отримував та дізнався про наявність відносно нього постанови суду лише 14.02.2025, після укладення договору правничої допомоги від 13.02.2024 й ознайомлення захисника із матеріалами справи в суді першої інстанції.

До початку апеляційного розгляду адвокат Литвинов В.В. в інтересах ОСОБА_1 подав доповнення до апеляційної скарги, в яких зазначив, що до матеріалів справи долучено відеозаписи, які як вказувалось раніше, жодним чином не зазначені у протоколі, тобто не зазначено технічний засіб на який здійснювався відеозапис, а ні інвентарний номер пристрою та носія на який цей запис було здійснено. Звертає увагу, що вказані відеозаписи не містять інформації про керування ОСОБА_1 будь-яким транспортним засобом, а події зафіксовані на вказаних записах відбуваються виключно у дворі, в якому знаходиться ОСОБА_1 та йому безпідставно працівники поліції пропонують пройти огляд, при чому ними жодним чином не виявлено будь-яких ознак сп`яніння. Зазначає, що долучене до справи рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області у справі № 303/1284/25, яким скасовано постанову про притягнення до адмінвідповідальності серії ЕНА №352592, підтверджує про відсутність доказів про керування ОСОБА_1 транспортним засобом, що в свою чергу виключає адміністративну відповідальність за ст.130 КУпАП. Посилається, що у справі працівниками поліції не надано будь-які відомості про користування та видачу технічних приладів і засобів, що мають функції автоматичної фото- і кінозйомки, відеозапису відповідному наряду поліції, які проводили оформлення та документування інкримінованого ОСОБА_1 правопорушення.

В судове засідання особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 не з`явився, хоча належним чином був повідомленим про дату, час і місце судового засідання, при цьому не повідомив суд про поважність причин його неявки, що згідно вимог ст. 294 КУпАП, не перешкоджає розгляду справи, а тому, апеляційний суд вважає за можливе провести апеляційний розгляд без його участі.
У цьому контексті, суд апеляційної інстанції враховує практику Європейського Суду з прав людини у рішенні «Пономарьов проти України» (справа №3236/03 від 03.04.2008), у якому зазначено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан судового провадження. Отже, будь-яких підстав, що унеможливлюють проведення судового розгляду за відсутності правопорушника чи його представника, апеляційний суд не вбачає. 
Заслухавши захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Литвинова В.В., який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити з підстав наведених у ній, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, дослідивши мотиви і доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали адміністративної справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку.
Як вбачається з матеріалів справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, її розгляд проведено судом першої інстанції без участі останнього, а дані про належне виконання судом першої інстанції вимог ст. 285 КУпАП у матеріалах справи відсутні, тому причини пропуску строку на подання апеляційної скарги визнаються поважними, у зв`язку з чим такий строк підлягає поновленню.
Апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги згідно з положеннями ст. 294 КУпАП.
Згідно положень ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти вмотивоване законне рішення.
Апеляційним судом встановлено, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення вказаних вимог дотримався.
Незважаючи на доводи апеляційної скарги сторони захисту, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується сукупністю належних, допустимих, достовірних і достатніх доказів, зібраних та поданих до суду працівниками поліції відповідно до вимог ч. 2 ст. 251 КУпАП.
Пункт 1.3 Правил дорожнього руху (далі - ПДР України), передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
В п. 1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Пункт 2.5 ПДР України зобов`язує водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до підпункту а) пункту 2.9 Правил дорожнього руху України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебуваючи під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідальність за порушення зазначених вимог ПДР України передбачена ст. 130 КУпАП.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення стверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №179632 від 22.11.2024 року, зміст якого відповідає вимогам ст. 256 КУпАП.

Так, відповідно до вказаного протоколу про адміністративне правопорушення, 22.11. 2024 о 14.00 год. в м. Мукачево по вул. Ярослава Мудрого, буд.6, гр. ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «BMW 318», н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: розширені зіниці очей, які не реагують на світло, виражене тремтіння пальців рук. Від проходження огляду у встановленому законом порядку водій відмовився, чим порушив вимогу п. 2.5 ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Вказаний протокол відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, оформлений компетентним органом в межах повноважень наданих особі, яка його склала, в якому чітко викладено як суть правопорушення так і інші відомості, необхідні для правильного вирішення даної справи. Від підпису у протоколі та надання пояснень, ОСОБА_1 відмовився.

Крім того, всупереч доводам апеляційної скарги, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, підтверджується: - вище вказаним протоколом про адміністративне правопорушення, у якому викладені обставини вчиненого правопорушення; дослідженими в судовому засіданні відеозаписами з нагрудних відеореєстраторів поліцейських з місця події, що містяться на DVD-диску, що додано до протоколу; розпискою ОСОБА_1 про залишення транспортного засобу марки «BMW», н.з. НОМЕР_2 на місці зупинки від 22.11.2024 року.

Проаналізувавши досліджені докази, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.

Вказані докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку та передбаченими способами. Відповідно відсутні будь-які сумніви у їх достовірності та істинності.

При розгляді справи цим доказам суд дав належну оцінку, а тому твердження апелянта в апеляційній скарзі про те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи - є необґрунтованими. Наведені докази є допустимими, належними і достатніми для підтвердження висновків суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційний суд визнає необґрунтованими доводи захисника про те, що до матеріалів справи долучено відеозаписи, які як вказувалось раніше, жодним чином не зазначені у протоколі, тобто не зазначено технічний засіб на який здійснювався відеозапис, а ні інвентарний номер пристрою та носія на який цей запис було здійснено, з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Отже, статтею 251 КУпАП наведено джерела доказів у справах про адміністративні правопорушення. При цьому, вказаною нормою закону не встановлено вичерпний перелік документів чи інших джерел інформації, які можуть бути доказами.
Право поліцейського на фото та відеофіксування за допомогою технічних приладів і технічних засобів закріплено у Законі України «Про Національну поліцію» (статті 31, 40) та Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18 грудня 2018 року № 1026, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 січня 2019 року за № 28/32999.
Так, відповідно до положень п. 5 розділу ІІ та п. 2 розділу ІІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозаписів, засобів фото і кінозйомки, затвердженої Наказом МВС України №1026 від 18.12.2018 року, включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). 
З відеозапису вбачається, що його здійснено працівниками поліції, які складали протокол про адміністративне правопорушення, із застосуванням портативних відеореєстраторів (бодікамер), що прямо передбачено Інструкцією.
Крім того, у графі протоколу про адміністративне правопорушення 10 зазначено: технічний засіб відеозапису. Відсутність інформації про технічний засіб, за допомогою якого здійснюється відеофіксація, ніяким чином не спростовує встановлених судом обставин, оскільки долучений до протоколу відеозапис сумнівів щодо його достовірності та допустимості не викликає, оскільки отриманий у встановленому законом порядку, не містить ознак фальсифікації.
Згідно з положеннями Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» у випадку зберігання інформації на кількох електронних носіях кожний з електронних примірників вважається оригіналом електронного документа. Один і той же електронний документ (відеозапис) може існувати на різних носіях. Всі ідентичні за своїм змістом примірники електронного документа можуть розглядатися як оригінали, відрізняються один від одного тільки часом та датою їх створення. Жодних вимог до працівників поліції долучати до матеріалів адміністративної справи свідоцтва на нагрудні камери законодавцем не передбачено.
Таким чином, відеозапис, що міститься в матеріалах справи та який містить фактичні дані щодо обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, є належним доказом у справі про адміністративне правопорушення, як це передбачено статтею 251 КУпАП.
У зв`язку із вищенаведеним, відхиляються доводи апеляційної скарги про те, що у справі працівниками поліції не надано будь-які відомості про користування та видачу технічних приладів і засобів, що мають функції автоматичної фото- і кінозйомки, відеозапису відповідному наряду поліції, які проводили оформлення та документування інкримінованого ОСОБА_1 правопорушення.
Твердження сторони захисту в апеляційній скарзі про те, що вказані відеозаписи не містять інформації про керування ОСОБА_1 будь-яким транспортним засобом, а події зафіксовані на вказаних записах відбуваються виключно у дворі, в якому знаходиться ОСОБА_1 та йому безпідставно працівники поліції пропонують пройти огляд, при чому ними жодним чином не виявлено будь-яких ознак сп`яніння, то суд апеляційної інстанції зазначає таке.
Дійсно, відеозаписом події, долученим до протоколу про адміністративне правопорушення, не зафіксовано факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом марки «BMW», н.з. НОМЕР_2 та моменту його зупинки працівниками поліції, проте дослідивши зазначений відеозапис, з якого встановлено та чітко вбачається, що працівники поліції запропонували саме ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння, оскільки вбачали у нього ознаки наркотичного сп`яніння: розширені зіниці очей, які не реагують на світло, виражене тремтіння пальців та пропонували йому проїхати до медичного закладу для проходження медичного огляду. Від проходження такого огляду останній відмовився.
Факт керування транспортним засобом не заперечувався самим ОСОБА_1 , як під час спілкування останнього з працівниками поліції так і під час складання щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення.
Сумнівів в тому, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «BMW», н.з. НОМЕР_2 , у суду апеляційної інстанції не виникає, оскільки вказані обставини в повній мірі доведено сукупністю належних та допустимих доказів, які долучені до матеріалів справи.
Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу на те, що нормами КУпАП взагалі не передбачено обов`язку працівників поліції фіксувати факт керування, а відповідно і долучати такий відеозапис до протоколу про адміністративне правопорушення за фактом вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. 

Посилання захисника на долучене до справи рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області у справі № 303/1284/25, яким скасовано постанову про притягнення до адмінвідповідальності серії ЕНА №352592, що підтверджує про відсутність доказів про керування ОСОБА_1 транспортним засобом, що в свою чергу виключає адміністративну відповідальність за ст. 130 КУпАП, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки з долученого стороною захисту вищевказаного копії рішення від 01.04.2025 вбачається, що ОСОБА_1 оскаржував постанову серії ЕНА №352592 від 22.11.2024, якою його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП (не мав права керувати транспортним засобом – п.2.1 »а» ПДР України), а не факт керування ним транспортним засобом. Навпаки у зазначеному рішенні підтверджено, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом та був зупинений працівниками поліції. 
Щодо тверджень сторони захисту про те, що поліцейськими жодним чином не виявлено будь-яких ознак сп`яніння, суд апеляційної інстанції звертає увагу на таке.
При оформленні поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху патрульна поліція керується Конституцією України, КУпАП, Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою спільним наказом МВС, МОЗ України від 09 листопада 2015 року № 1452/735 (далі Інструкція), іншими нормативно правовими актами.
Відповідно до національного законодавства, працівник поліції самостійно на власний розсуд приходить до висновку про наявність ознак сп`яніння у водія транспортного засобу та вирішує питання щодо необхідності проходження водієм транспортного засобу огляду на стан сп`яніння.
Так, у разі виявлення поліцейськими ознак наркотичного сп`яніння у водія транспортного засобу, вони повинні прийняти відповідні заходи для того, щоб провести медичний огляд водія на стан сп`яніння та пересвідчитись в тому, що водій не перебуває у стані сп`яніння та може продовжити керувати транспортним засобом, оскільки керування транспортним засобом водієм, який перебуває у стані наркотичного сп`яніння є злочином, який може привести до особливо тяжких наслідків та повинен бути негайно припинений.
Вказана норма закону більш детально відображена у п. 12 Інструкції, яким встановлено, що у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу І цієї Інструкції, поліцейський направляє, цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.
Аналіз вказаних нормативних актів та усталеної судової практики свідчить, що у разі виявлення у водія ознак наркотичного сп`яніння працівниками поліції огляд поліцейським за допомогою спеціальних технічних засобів не проводиться, а водій транспортного засобу направляється до найближчого закладу охорони здоров`я для проведення медичного огляду лікарем медичного закладу.
Відповідно до п. 7 Порядку направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 р. N 1103 саме поліцейський забезпечує проведення огляду водія транспортного засобу в закладі охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення відповідних підстав.
Зі змісту матеріалів справи та долучених до них відеозаписів вбачається, що під час спілкування з водієм ОСОБА_1 у працівників поліції виникла підозра, що останній перебуває в стані наркотичного сп`яніння. У відповідності до приписів закону ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у найближчому спеціалізованому медичному закладі, на що останній відмовився.
При цьому, апеляційний суд зазначає, що виявлені ознаки сп`яніння є суб`єктивною думкою поліцейського, яку він складає на підставі аналізу дій водія під час спілкування із ним, а наявність або відсутність стану сп`яніння у водія перевіряється за допомогою проходження відповідного огляду. В даному випадку, водій ОСОБА_1 відмовився проходити такий огляд, за що передбачена адміністративна відповідальність.
Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_1 чи його представник оскаржували дії працівників поліції щодо складання відносно нього протоколу. Доказів неправомірної поведінки працівників поліції чи інших доказів, які б спростовували фактичні дані, що містяться в протоколі про адміністративне правопорушення та додатках до нього, матеріали справи не містять.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд приходить до переконання, що ОСОБА_1 є суб`єктом відповідальності за інкриміноване йому правопорушення, оскільки, таким є виключно водій, тобто особа, яка керувала транспортним засобом, так як матеріали справи містять достатні відомості на підтвердження даного факту, а тому, на нього поширюються вимоги п.2.5 ПДР України, що покладають на водія обов`язок, на вимогу працівника поліції, пройти в установленому порядку медичний огляд для встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Доводи апеляційної скарги про те, що в матеріалах справи відсутнє направлення на огляд з метою визначення стану сп`яніння, апеляційний суд також відхиляє, оскільки направлення для проходження огляду на стан сп`яніння, працівник поліції виписує у разі бажання особи пройти огляд в медичному закладі, однак водій ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я, тому таке відсутнє.
Отже, будь яких доказів щодо відсутності вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, апеляційному суду не надано.
На які-небудь інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі захисника – адвоката Литвинова В.В. не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені. 

Також судом першої інстанції з урахуванням вимог ст. 33 КУпАП, зокрема, характеру вчиненого правопорушення, особи порушника та обставин справи, правильно вирішено питання про кваліфікацію діянь ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП України і накладено стягнення у відповідності до санкції, зазначеного закону.
З урахуванням наведеного, підстав для скасування постанови у межах доводів апеляційної скарги не вбачається.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Поновити адвокату Литвинову В.В. в інтересах ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 09 грудня 2024 року.

Апеляційну скаргу адвоката Литвинова В.В. в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 09 грудня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає. 

Суддя Т.Ю. Бисага