Справа № 560/2084/25
	
РІШЕННЯ
іменем України

16 лютого 2026 року	м. Хмельницький	

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Польового О.Л. розглянувши адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "БІОРІН" до Головного управління ДПС у Хмельницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

До Хмельницького окружного адміністративного суду надійшов позов ТОВ "БІОРІН" до Головного управління ДПС у Хмельницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 10.10.2024 №24868/2201-0702 та від 10.01.2025 №609/2201-0702.
Позивач не погоджується із оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями, вважає їх такими, що прийняті всупереч нормам податкового законодавства, тому звернувся до суду за захистом своїх прав.
Податковий орган в свою чергу вважає, що діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначений Податковим кодексом України, у зв`язку з цим відсутні підстави для задоволення позовних вимог.
Хмельницький окружний адміністративний суд здійснює розгляд адміністративної справи за правилами спрощеного позовного провадження.
Дослідивши докази, суд встановив такі обставини.
Посадові особи Головного управління ДПС у Хмельницькій області провели документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ "БІОРІН" щодо дотримання податкового законодавства при декларування від`ємного значення з податку на додану вартість, яке становить 100 тис. грн за червень 2024 року, яке визначене з урахуванням від`ємного значення з податку на додану вартість, задекларованого у попередніх звітних періодах.
За наслідками перевірки складений акт від 13.09.2024 №20203/22-01-07-02-05/44468898 яким встановлені ТОВ "БІОРІН" порушення:
- пункту 44.1 статті 44, пункту 192.1 статті 192, пунктів 198.1, 198.3, 198.6, статті 198, пунктів 201.1, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.01.2011 №21, занижений податок на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 2240802,00 грн, в т.ч. за січень 2023 року на суму – 75151,00 грн, лютий 2023 року на суму 216078,00 грн, квітень 2023 року на суму 29560,00 грн, травень 2023 року на суму 18905,00 грн, червень 2023 року на суму 104843,00 грн, липень 2023 року на суму 123107,00 грн, серпень 2023 року на суму 85780,00 грн, вересень 2023 року на суму 17542,00 грн, жовтень 2023 року на суму 258005,00 грн, листопад 2023 року на суму 283429,00 грн, грудень 2023 року на суму 1028402,00 грн;
- пункту 44.1 статті 44, пункту 192.1 статті 192, пункту 198.1, пункту 44.1 статті 44, пункту 192.1 статті 192, пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198, пунктів 201.1, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.01.2016 №21, завищена сума від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду (рядок 21 декларації) задекларованого у декларації з ПДВ за червень 2024 року в сумі 286103,00 грн;
- вимог Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.01.2016 №21, неправильно заповнений додаток 2 "Довідка про суму від`ємного значення звітного (податкового) періоду (Д2), яка зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду" за червень 2024 року;
- пунктів 201.1, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, пункту 11 наказу Міністерства фінансів України від 31.12.2015 №1307, не складена 30.06.2024 та не зареєстрована в Єдиному реєстрі податкова накладна на суму постачання без ПДВ 344220,44 грн, ПДВ 68844,00 грн.
ТОВ "БІОРІН" відповідно до пункту 86.7 статті 86 Податкового кодексу України подало до Головного управління ДПС у Хмельницькій області заперечення від 20.09.2024 №102 на висновок акту документальної позапланової виїзної перевірки.
За результатом розгляду заперечення висновки акта документальної позапланової виїзної перевірки від 13.09.2024 №20203/22-01-07-02-05/44468898 контролюючим органом підтверджені в частині встановлених порушень:
- пункту 44.1 статті 44, пункту 192.1 статті 192, пунктів 198.1, 198.3, 198.6, статті 198, пунктів 201.1, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.01.2011 №21, занижений податок на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 1813960 грн, в т.ч. за січень 2023 року на суму – 75151,00 грн, лютий 2023 року на суму 216078,00 грн, квітень 2023 року на суму 29560,00 грн, травень 2023 року на суму 18905,00 грн, червень 2023 року на суму 104843,00 грн, жовтень 2023 року на суму 57592,00 грн, листопад 2023 року на суму 283429,00 грн, грудень 2023 року на суму 1028402,00 грн;
- пункту 44.1 статті 44, пункту 192.1 статті 192, пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198 пунктів 201.1, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.01.2016 №21, завищена сума від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду (рядок 21 декларації) задекларованого у декларації з ПДВ за червень 2024 року в сумі 286103,00 грн.
На підставі висновків перевірки Головне управління ДПС у Хмельницькій області прийняло податкове повідомлення-рішення від 10.10.2024 №24868/2201-0702, яким зменшило Товариству суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (рядок 21 декларації) за червень 2024 року на суму 286103,00 грн.
Позивач оскаржив вказане податкове повідомлення-рішення до ДПС України в адміністративному порядку.
За результатами розгляду скарги ДПС України скасувала податкове повідомлення-рішення від 10.10.2024 № 24868/2201-0702 в частині встановленого перевіркою заниження задекларованих суб`єктом господарювання показників у податковій декларації за операціями, що оподатковуються за основною ставкою червня 2024 року в сумі 68844 грн, за результатами інвентаризації, а в іншій частині податкове повідомлення-рішення залишила без змін.
Головне управління ДПС у Хмельницькій області на підставі акта перевірки від 13.09.2024 №20203/22-01-07-02-05/44468898 та з врахуванням рішення ДПС України від 08.01.2025 №415/6/99-00-06-01-03-06 прийняло податкове повідомлення-рішення від 10.01.2025 № 609/2201-0702, яким визначило позивачу суму завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду в розмірі 217259,00 грн.
Позивач оскаржив до суду податкові повідомлення-рішення від 10.10.2024 №24868/2201-0702 та від 10.01.2025 №609/2201-0702.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд враховує таке.
Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Відповідно до пункту 44.2 статті 44 Податкового кодексу України для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.
Згідно з частиною другою статті 3 Закону України від 16.07.1999 №996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (далі по тексту - Закон №996-XIV) бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Відповідно до статті 1 Закону №996-XIV господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.
Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.
Статтею 9 Закону №996-XIV встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Такі первинні документи повинні мати обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції: посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції для визначення податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними документами, які відображають реальність таких операцій. Сума податку для включення до податкового кредиту повинна бути підтверджена податковою накладною, виписаною постачальником на операцію з постачання товару (послуг) і зареєстрованою в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені для оформлення такої операції, не відповідають дійсності і не можуть бути підставою податкового обліку. Це відповідає і вимогам статті 75 Кодексу адміністративного судочинства України щодо достовірності доказів.
Превалювання сутності над формою (операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми) як принцип бухгалтерського обліку, закріплений в статті 4 Закону №996-XIV, так само характеризує і податковий облік.
Надання контролюючому органу належним чином оформлених документів, передбачених правовими нормами, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо контролюючий орган не встановив і не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні, суперечливі або ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом.
В ході проведення перевірки контролюючий орган дійшов висновку про нереальність господарських операцій ТОВ "БІОРІН" щодо придбання активів з постачальниками ТОВ "Вінеф Менеджмент" та ТОВ "Булон".
Відповідно до матеріалів справи ТОВ "БІОРІН" (покупець) та ТОВ "Вінеф Менеджмент" (постачальник) уклали договір поставки від 20.10.2022 №20221020, за умовами якого постачальник зобов`язався передати у власність покупцеві товар, а покупець прийняти та оплатити визначений товар.
На підтвердження здійснення господарських операцій з поставки термопаперу у рулонах, покритого спеціальним реактивним шаром, розмірами 57/17, 57/19, 57/21, 57/30, 57/60, 57/75, 80/19, 80/70, 80/80, шкребків для чищення кухонного посуду, металевих та паперу самоклеючого, одношарового розмірами 30/20, 40/25, 58/30, 58/40, 58/81 ТОВ "БІОРІН" надало видаткові накладні, акти здачі-приймання робіт (надання послуг), заяву-договір, товарно-транспортні накладні, платіжні інструкції.
Крім цього, ТОВ "БІОРІН" (покупець) та ТОВ "Булон" (постачальник) уклали договір поставки від 14.03.2023 №202303-14, за умовами якого постачальник зобов`язався передати у власність покупцеві товар, а покупець прийняти та оплатити визначений товар.
На підтвердження здійснення господарських операцій з поставки пакетів з біопластику ТОВ "БІОРІН" надало видаткові накладні, товарно-транспортні накладні, платіжні інструкції, копії повернень постачальнику, акт про невідповідність.
Податковий орган, у свою чергу, не спростував достовірність цих документів, не довів їх фіктивність або недійсність, а також не довів відсутність реального здійснення господарських операцій, на які вони складені.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постановах, зокрема від 06.02.2018 у справі №2а-7077/12/2670 та від 04.12.2018 у справі №813/143/17, сам факт наявності первинних документів, що відповідають вимогам законодавства, є достатньою підставою для підтвердження реальності господарської операції та понесення відповідних витрат платником податків.
Суд враховує, що на момент складання податкових накладних контрагенти позивача були зареєстровані як платники податку на додану вартість у встановленому законодавством порядку, а тому мали право нараховувати податок на додану вартість та складати податкові накладні на кожну поставку товар; в свою чергу, податкові накладні, на підставі яких позивач формував податковий кредит, та копії яких знаходяться в матеріалах справи, відповідають вимогам, встановленим пунктом 201.1 статті 201 Податкового кодексу України.
Підставами для висновків податкового органу про нереальність господарських операцій позивача з вказаними контрагентами слугували такі твердження відповідача: невстановлення факту законного введення в обіг (джерела походження), або реального задекларованого виробництва; наявність рішень про відповідність платників податку критеріям ризиковості; відсутність об`єктів оподаткування у контрагентів; відсутність сертифікатів якості; непідтвердження факту транспортування ТМЦ від ТОВ "Вінеф Менеджмент", ТОВ "Булон" до ТОВ "БІОРІН"; відсутність товарно-транспортних накладних; відсутність наказів та звітів про відрядження з підтверджуючими документами (витрат на проживання, харчування та транспортних витрат); наявність кримінальних провадження щодо контрагентів.
Верховний Суд у постанові від 28.12.2022 (справа №520/1284/19) акцентував увагу на тому, що контролюючий орган має довести, що платник податків, приймаючи від контрагентів та використовуючи певні документи для цілей податкового обліку, діяв нерозумно, недобросовісно або без належної обачності. А це також пов`язано з фактичною можливістю й економічною доцільністю перевірки самим платником податків достовірності відомостей, які були включені до первинних документів. Мають бути наявні докази того, що розумними заходами добросовісний платник податків міг перевірити правдивість відповідних документів, а також мав достатні підстави, діючи з належною обачністю, для обґрунтованих сумнівів у їх змісті.
При цьому, Верховний Суд у постанові від 21.02.2020 у справі №815/253/16 зазначив, що норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на податковий кредит, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.
За висновком Великої Палати Верховного Суду (постанова від 07.07.2022 року у справі №160/3364/19) сам факт використання первинних документів з недостовірними даними для підтвердження обставин здійснення господарської операції не повинен автоматично вказувати на безпідставність даних податкового обліку. Натомість контролюючий орган має довести, що платник податків, приймаючи від контрагентів та використовуючи певні документи для цілей податкового обліку, діяв нерозумно, недобросовісно або без належної обачності. А це також пов`язано з фактичною можливістю й економічною доцільністю перевірки самим платником податків достовірності відомостей, які були включені до первинних документів. Мають бути наявні докази того, що розумними заходами добросовісний платник податків міг перевірити правдивість відповідних документів, а також мав достатні підстави, діючи з належною обачністю, для обґрунтованих сумнівів у їх змісті.
Львівська митниця на вимогу суду надала митні декларації про митне оформлення ТОВ "Вінеф Менеджмент" та ТОВ "Булон" товарів з кодами 4811900000, 3923299000, 7323100000.
Тобто, походження товару за господарськими операціями ТОВ "БІОРІН"з придбання термопаперу, папері самоклеюючого, шкребків для чищення посуду, пакетів з біопластику підтверджується наданими митницею документами, тому суд вважає безпідставними доводи контролюючого органу щодо невстановлення факту законного введення в обіг товару.
Верховний Суд в постанові від 24.06.2020 (справа №826/23538/15) зазначив, що висновки про відсутність достатніх як трудових так і матеріальних ресурсів контролюючим органом здійснені на підставі податкової інформації, що наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагентів позивача по ланцюгах постачання, проте така інформація також носить виключно інформативний характер та сформована фактично без дослідження первинних документів податкового обліку, а отже не є достатнім доказом в розумінні процесуального Закону. Крім того, така інформація сама по собі не доводить наявності податкових правопорушень на які посилається контролюючий орган.
Поняття добросовісний платник, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а сам платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов`язань.
Верховний Суд в постанові від 01.03.2023 по справі №380/9660/21 дійшов висновку, що доводи щодо відсутності контрагента позивача трудових та матеріальних ресурсів для здійснення господарської діяльності, не виключають можливість виконання господарської операції, не спростовують обставин поставки товару, адже така діяльність може здійснюватися не лише за рахунок власних ресурсів, але й за рахунок ресурсів, що належать іншим особам (найманих ресурсів) в тому числі неплатникам ПДВ.
Відповідач не надав даних документальних перевірок контрагентів позивача, тобто первинні документи вказаних товариств податковим органом не досліджувалися.
Верховним Судом у постановах по справах №826/7704/16 від 19.06.2018, №2а/1770/3360/12 від 30.01.2018 та №640/6854/20 від 01.03.2023 щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, надано критичну оцінку посиланню контролюючих органів на відсутність у контрагентів позивача власних чи орендованих основних фондів, кваліфікованих фахівців для здійснення діяльності, оскільки сама по собі наявність або відсутність у контрагентів основних фондів, певної кількості персоналу, не можуть являтися вичерпними ознаками неправомірності вчиненої господарської операції, якщо з інших даних вбачається фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків, у зв`язку з його господарською діяльністю. Укладення договору не є єдиним способом залучення фізичних осіб до вчинення необхідних дій в процесі виконання поставки; податкове законодавство не ставить право платника на податковий кредит в залежності від того, за рахунок яких ресурсів (власних або залучених) здійснюється поставка товарів (робіт, послуг) постачальником. При цьому залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу).
Суд зазначає, що платник податків не зобов`язаний під час придбання товару встановлювати у контрагента його походження, а тому і не має нести за це відповідальність.
Щодо посилання відповідача на наявність у контрагентів позивача рішень про відповідність критеріям ризиковості та кримінальних проваджень, суд зазначає наступне.
Насамперед слід зазначити, що на момент здійснення господарських операцій у перевіряємому періоді рішення про віднесення ТОВ "Вінеф Менеджмент" та ТОВ "Булон" до критеріям ризиковості не існували.
Поряд з цим, Верховний суд в постанові від 12.06.2018 по справі №822/2198/17 дійшов до правового висновку, що наявність кримінальних проваджень стосовно контрагентів товариства не є підставою для визнання операцій нереальними. А якщо вже контролюючий орган посилається на відкрите кримінальне провадження як доказ, то повинен надати підтвердження причетності товариства до злочинів, щодо яких здійснюються кримінальні провадження.
В постанові від 27.03.2018 по справі №816/809/17 Верховний Суд зазначив, що під час проведення господарських операцій платник податків може бути й необізнаним стосовно дійсного стану правосуб`єктності своїх контрагентів і реально отримати від них товари (роботи чи послуги), попри те, що контрагенти можливо і мають наміри порушити податкове законодавство.
Суд відхиляє посилання відповідача на наявність кримінальних проваджень щодо контрагентів позивача, оскільки наявність самих кримінальних проваджень в розумінні статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України не є належним доказом фіктивності контрагентів позивача.
Суд вважає, що порушення певним постачальником товару у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару вимог законодавства щодо формування податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагентів у ланцюгу постачання за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагентів та злагодженість дій між ними.
Щодо доводів податкового органу стосовно відсутності у позивача сертифікатів якості на товари, суд зазначає, що сертифікат якості не є документом, який підтверджує факт постачання товарів, не містить відомостей про господарську операцію та не відповідає вимогам первинних документів, встановленим законодавством України, а є документом, який підтверджує саме якість товару.
Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, висловленими у постановах від 15.04.2021 у справі №818/530/16, від 16.12.2021 №200/13279/19-а, від 21.03.2023 у справі №620/2487/19.
Суд не бере до уваги посилання відповідача на відсутність товарно-транспортних накладних, оскільки товарно-транспортна накладна не є первинним документом на операцію з поставки товару.
У постанові від 20.08.2020 у справі №804/5374/17 Верховний Суд виклав аналогічні висновки та зазначив, що доводи податкового органу щодо відсутності товарно-транспортних накладних як обставини, що свідчить про нереальність господарських операцій, є безпідставними, оскільки товарно-транспортна накладна призначена для обліку руху товарно-матеріальних цінностей та розрахунків за їх перевезення автомобільним транспортом, тобто товарно-транспортна накладна є доказом, який підтверджує факт надання/отримання транспортних послуг, а не реальність господарської операції в цілому.
При цьому, суд враховує, що позивач надав товарно-транспортні накладні, які підтверджують здійснення господарських операцій за договорами поставки від 20.10.2022 №20221020 та від 14.03.2023 №202303-14.
Статтею 121 Кодексу законів про працю України встановлено, зокрема, що працівникам, які направляються у відрядження, виплачуються: добові за час перебування у відрядженні, вартість проїзду до місця призначення і назад та витрати по найму жилого приміщення в порядку і розмірах, встановлюваних законодавством.
Отже, з огляду на визначення поняття первинного документу наказ про відрядження та звіти є первинними документами, які підтверджують здійснення господарських операцій з направлення у відрядження та відшкодування працівнику відповідних витрат. Водночас, наказ та звіти про відрядження не можуть слугувати доказами здійснення господарських операцій (завдань), задля виконання яких такий працівник відряджений до іншого населеного пункту.
Тому, відсутність наказів та звітів про відрядження з підтверджуючими документами може свідчити про порушення позивачем вимог статті 121 Кодексу законів про працю України, однак, не доводить факт відсутності здійснення господарських операцій, які підтверджені іншими первинними документами, складеними з дотриманням Закону №996-XIV.
Підсумовуючи викладене, суд вважає, що контролюючий орган не надав доказів того, що надані позивачем документи складені з порушенням вимог Закону №996-XIV та Податкового кодексу України. Тому такі документи є достатніми підставами для висновку про реальність господарських операцій ТОВ "БІОРІН" із зазначеними вище контрагентами.
В процесі судового розгляду податковий орган не надав належних доказів вчинення позивачем податкових правопорушень та не довів правомірність податкового повідомлення-рішення від 10.01.2025 №609/2201-0702, тому позовні вимоги про його скасування належить задовольнити.
Водночас, суд враховує, що відповідно до пункту 60.1 статті 60. Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними, якщо серед іншого, зокрема, контролюючий орган зменшує нараховану суму грошового зобов`язання раніше прийнятого податкового повідомлення-рішення або суму податкового боргу, визначену в податковій вимозі.
Крім того, у пункті 60.4 статті 60 Податкового кодексу України вказано, що у визначених підпунктами 60.1.3 і 60.1.5 пункту 60.1 цієї статті, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними з дня надходження до платника податків податкового повідомлення-рішення або податкової вимоги, які містять зменшену суму грошового зобов`язання.
Таким чином, з урахуванням вказаних норм Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення від 10.10.2024 №24868/2201-0702 вважається відкликаним. Тому у задоволенні вимог про його скасування належить відмовити.
Враховуючи викладене, адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 3258,88 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Хмельницькій області від 10.01.2025 №609/2201-0702.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "БІОРІН" судовий збір в розмірі 3258,88 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Хмельницькій області.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:	Товариство з обмеженою відповідальністю "БІОРІН" (вул. Кам`янецька, 48, 12,м. Хмельницький,Хмельницький р-н, Хмельницька обл.,29005 , код ЄДРПОУ - 44468898) 	
Відповідач:	Головне управління ДПС у Хмельницькій області (вул. Пилипчука, 17,м. Хмельницький,Хмельницька обл., Хмельницький р-н,29001 , код ЄДРПОУ - 44070171) 	

Головуючий суддя 		О.Л. Польовий