Номер провадження: 33/813/153/26
Справа № 522/18809/25 
Головуючий у першій інстанції Єршова Л. С.
Доповідач Котелевський Р. І.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.01.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Котелевського Р.І.,
за участю: 
секретаря судових засідань – Тьосової Я.В., 
захисника – Харченко С.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції між Одеським апеляційним судом та з використанням системи «ВКЗ» за участю захисника Харченка С.В. його апеляційну скаргу на постанову Приморського районного суду м.Одеси від 11.11.2025 року, якою: 
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , 
визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, 
встановив:

Оскарженою постановою ОСОБА_1 визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та на нього накладене адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік, та стягнуто судовий збір 605,60 грн. 
Згідно з оскарженою постановою, 04.08.2025 року, о 00:40 год., ОСОБА_1 керував транспортним засобом – електросамокатом «Jet», потужністю до 700 Вт., без номерного знака, в м. Одесі по вул.Артура Савельєва (Черняховського), буд.16, з явними ознаками алкогольного сп?яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження медичного огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки та в медичному закладі відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР України. 
Не погоджуючись із постановою, захисник Харченко С.В. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість постанови, просить її скасувати та прийняти нову постанову, якою закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. 
Мотивуючи вимоги апеляційної скарги, захисник вказує, що постанова винесена з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з`ясуванням усіх фактичних обставин справи, не дослідженням та не наданням належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам.
Окрім цього, захисник посилається на такі доводи:
-матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом та був зупинений працівником поліції за порушення ПДР;
-на відеозаписах факт керування механічним транспортним засобом ОСОБА_1 не зафіксовано;
- ОСОБА_1 не є суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП;
- ОСОБА_1 рухався на прогулянковому самокаті, який має потужність електродвигуна 0,35 кВт, він не є механічним транспортним засобом і не може набирати швидкість більшу ніж 15 км/год., тому на особу, яка керує ним, не поширюються вимоги визначені розділом 2 ПДР України, в тому числі і вимога проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння;
-в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.  
Судовий розгляд в апеляційному суді проведено за відсутністю ОСОБА_1 , який будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, клопотань про відкладення розгляду не подавав. 
При цьому, захисник Харченко С.В. зазначив, що ОСОБА_1 обізнаний про розгляд справи, однак не має можливості з`явитися в судове засідання, тому вважав можливим здійснювати розгляд за його відсутності.
Суд вважає, що на стадії апеляційного перегляду оскарженого рішення, судом були створені всі можливі та необхідні умови для реалізації права учасників на доступ до правосуддя.
Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції. 
В своїх рішеннях Європейський Суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Заслухавши захисника, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та долучені докази; перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи; суд дійшов висновку про таке.
Відповідно до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст.ст. 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів. 
Відповідно до вимог ч.1 ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах доводів апеляційної скарги.
Перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції є обґрунтованою та такою, що постановлена з дотриманням вимог КУпАП, за результатами повного та всебічного дослідження доказів.
Так, згідно з протоколом серії ЕПР1 №411708 від 04.08.2025 року, ОСОБА_1 04.08.2025 року, о 00:40 год., керував транспортним засобом – електросамокатом «Jet», потужністю до 700 Вт, без державного номерного знака, в м. Одесі по вул.Артура Савельєва (Черняховського), буд.16, з явними ознаками алкогольного сп?яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження медичного огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки та в медичному закладі відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР України. 
Від підпису протоколу ОСОБА_1 відмовився (а.с.1, 2). 
Факт вчинення ОСОБА_1  адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, підтверджується: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №411708 від 04.08.2025 року; диском з відеозаписами обставин події (ПВР 474872, 470944); направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння від 04.08.2025 року до КНП «ООМЦППЗ» ООР, відповідно до якого від огляду ОСОБА_1 відмовився; довідкою Департаменту ПП УПП в Одеській області про отримання особою посвідчення водія, а також довідкою Департаменту ПП УПП в Одеській області щодо не притягнення ОСОБА_1  протягом року до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП. 
Апеляційний суд вважає, що зібрані по справі докази в їх сукупності відповідають критерію належності, допустимості та достатності для висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Так, із переглянутих судом відеозаписів просліджується чітка послідовність подій, які відбувались 04.08.2025 року, зокрема на відеозаписі зафіксовано зупинку працівниками поліції ОСОБА_1 , який рухався на електросамокаті по тротуарі. При цьому, поліцейські роз`яснили останньому, що підставою його зупинки послугувало керування ним електросамокатом на пішохідній доріжці, що не відповідає вимогам ПДР. ОСОБА_1 вказав, що не був обізнаний про це, на що працівник поліції йому роз`яснив, що електросамокат це транспортний засіб, рух на якому заборонений по тротуарам, пішохідним та велосипедним доріжкам. Разом з цим, під час спілкування працівником поліції у ОСОБА_1 виявлені ознаки алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота), у зв`язку із чим останньому запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки або в закладі охорони здоров`я, на що він відмовився. 
При цьому, працівниками поліції ОСОБА_1  було роз`яснено, що в такому разі за відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП.
Апеляційний суд звертає увагу, що працівник поліції неодноразово пропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, однак останній хоча першочергово начебто не заперечував, однак його подальші дії свідчать про протилежне. Так, із поведінки ОСОБА_1 вбачається, що він намагався тягнути час, просив зачекати, надати можливість поговорити по телефону, в подальшому намагався домовитись із працівниками поліції іншим шляхом, щоб відносно нього не складався протокол про адміністративне правопорушення, за що працівником поліції був попереджений про кримінальну відповідальність та повідомлений, що у відповідності до ст.40 Закону України «Про Національну поліцію» ведеться відеофіксація їх розмови. Таким чином, поведінка та дії ОСОБА_1 свідчать про його фактичну відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.
На відеозаписі також зафіксовано, що ОСОБА_1 особисто підтвердив поліцейським, що є «випившим». 
Таким чином, , із відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 не заперечував факту його керування електросамокатом, на пропозицію працівника поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та у закладі охорони здоров`я відмовився, та підтвердив, що є «випившим».
Після чого, працівниками поліції щодо ОСОБА_1  складено протокол за порушення п.2.5 Правил дорожнього руху за ч.1 ст.130 КУпАП.
Апеляційний суд звертає увагу, що однією із декількох цілей використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції є забезпечення об`єктивного розгляду справ уповноваженими органами шляхом створення додаткових належних доказів, а тому даний доказ, у розумінні ст.251 КУпАП, є належним і допустимим. 
Таким чином, слід констатувати, що з відеозаписів просліджується чітка послідовність подій, які відбувались 04.08.2025 року, зокрема керування ОСОБА_1 електросамокатом та його відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, на вимогу працівника поліції. 
Зі змісту апеляційної скарги та пояснень захисника Харченка С.В. у судовому засіданні апеляційного суду вбачається, що ОСОБА_1  та його захисник фактично не заперечують того факту, що на відеозаписі зафіксована саме ОСОБА_1  за подій, які відбувались 04.08.2025 року, зокрема його зупинка та спілкування з працівниками патрульної поліції. 
Апеляційний суд наголошує, що відмова особи від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння сама по собі містить склад адміністративного правопорушення, за яке передбачена адміністративна відповідальність. При цьому, незгода водія з діями працівників поліції щодо вказаних обставин не має жодного значення, оскільки такі дії є особистим волевиявленням особи, що не бажає пройти огляд. Тому, враховуючи те, що ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою алкотестеру «Драгер» та в медичному закладі, на що останній відмовився, що беззаперечно вказує на наявність в його діях складу адміністративного правопорушення.
Відповідно до п.2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Таким чином, дій, які б вказували на порушення поліцейськими порядку або Інструкції, під час апеляційного розгляду скарги не встановлено, оскільки поліцейські діяли в межах наданих їм повноважень.
Апеляційний суд критично відноситься до доводів сторони захисту про відсутність доказів керування ОСОБА_1  електросамокатом та його зупинки, оскільки вони спростовуються відеозаписами обставин події. 
За наведених обставин апеляційний суд вважає, що об`єктивних даних зафіксованих на відео достатньо для підтвердження факту вказаних в протоколі обставин, та не вбачає підстав для визнання відеозапису неналежним та недопустимим доказом. За наведених обставин, даний доказ, з огляду на приписи ст.251 КУпАП, є належним та допустимим. 
Будь-яких інших фактичних даних, які б спростовували чи ставили під сумнів достовірність відеозапису апелянтом не надано. Не встановлено таких даних і під час апеляційного розгляду справи. 
Стосовно доводів захисника про те, що ОСОБА_1 не є суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, рухався на прогулянковому самокаті, який не є механічним транспортним засобом, тому на нього не поширюються вимога проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння, апеляційний суд зазначає наступне.
Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зі змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду №18 від 19.12.2008, при розгляді адміністративних справ, зокрема ст.130 КУпАП, суди мають враховувати положення правових норм, у яких визначено поняття «транспортні засоби», зокрема, ст.121 КУпАП, п.1.10 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою КМУ від 10 жовтня 2001 року №13-06 (далі - ПДР України).
Відповідно до п.1.10 ПДР України транспортний засіб - це пристрій призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів.
Даний термін охоплює всі види транспортних засобів, які можуть рухатися дорогами загального користування.
Механічний транспортний засіб - транспортний засіб, що приводиться в рух за допомогою двигуна. Цей термін поширюється на трактори, самохідні машини і механізми, а також тролейбуси та транспортні засоби з електродвигуном потужністю понад 3 кВт.
Таким чином, як вбачається з вищенаведених термінів, поняття «транспортний засіб» та «механічний транспортний засіб» можна трактувати як два різні поняття: в широкому - транспортний засіб, в тому числі і електроскутер, і в вузькому - механічний транспортний засіб.
Частина 1 ст. 130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Суб`єктами правопорушень, передбачених ст.130 КУпАП, зокрема є водії транспортних засобів, а тому слід зазначити, що вказана норма закону передбачає відповідальність водіїв транспортних засобів, а не лише механічних транспортних засів.
Отже, апеляційний суд констатує, що електросамокат, яким 04.08.2025 року керував ОСОБА_1 , відноситься до транспортних засобів, тому його водій - ОСОБА_1 є суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, оскільки на час події правопорушення він був особою, яка керувала транспортним засобом, з ознаками алкогольного сп`яніння, яка відмовилась від проходження огляду відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, чим порушив п.2.5 ПДР України. 
Апеляційний суд враховує висновки Верховного Суду в постанові від 15.03.2023 року (у справі №127/5920/22), відповідно до яких використання електросамоката чи іншого подібного засобу (моноколеса, сегвея тощо) для переміщення особи як учасника дорожнього руху є джерелом підвищеної небезпеки в розумінні ст. 1187 ЦК України, якщо в конкретному випадку такий засіб приводився в рух за допомогою встановленого на ньому електричного двигуна. Для кваліфікації діяльності, пов`язаної з таким використанням електричного самоката, характеристика електросамоката як механічного транспортного засобу з урахуванням потужності електродвигуна, встановленого на ньому, значення не має.
Апеляційний суд звертає увагу, що всі водії транспортних засобів, в тому числі й водії транспортних засобів з електричними двигунами є повноцінними учасниками дорожнього руху, які без виключення, з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, мають дотримуватися ПДР України.
Таким чином, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційним судом встановлено, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, повністю підтверджується зібраними по справі доказами. 
З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає, що зібрані у справі докази в їх сукупності відповідають критерію належності, допустимості та достатності для висновку про наявність у діях ОСОБА_1  складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, зокрема у відмові від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, що є порушенням вимог п.2.5 Правил дорожнього руху України.
Накладаючи адміністративне стягнення, суддя першої інстанції дотримався загальних правил накладення стягнення за адміністративне правопорушення, передбачених ст.33 КУпАП, врахувавши характер та обставини вчиненого правопорушення, особу правопорушника та обставини.
Крім того слід зазначити, що у рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2017 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодилися нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки.
Інших істотних та переконливих доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції в оскарженій постанові про доведеність вини ОСОБА_1  та були підставою для її скасування або зміни, апелянтом не наведено, та під час апеляційного розгляду не встановлено.
За викладених обставин, апеляційний суд визнає доводи апеляційної скарги необґрунтованими та вважає, що вина ОСОБА_1  у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, повністю доведена, тому оскаржена постанова є законною, обґрунтованою та вмотивованою.
Апеляційним судом не встановлено порушень норм матеріального чи процесуального права при розгляді справи в суді першої інстанції, що свідчить про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскарженої постанови.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, 

постановив:

Апеляційну скаргу захисника Харченка С.В. – залишити без задоволення. 
Постанову Приморського районного суду м. Одеси від 11.11.2025 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,визнаний винуватим за ч.1 ст.130 КУпАП – залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення й оскарженню не підлягає.

Суддя
Одеського апеляційного суду Р.І. Котелевський