Справа № 569/6392/25

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2026 року 

Рівненський міський судРівненської області в складі:
головуючого судді - Тимощука О.Я.,
при секретарі Ковальчук О.Б.,
pозглянувши в порядку письмового провадження в м. Рівне адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Національної поліції України Департаменту патрульної поліції УПП в Рівненській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог – Державна казначейська служба України про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просить:
- постанову про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 4323683 від 21.03.2025 року відносно громадянина ОСОБА_1 , згідно ч. 4 ст. 126 КУПАП, з накладенням штрафу на суму 20 400,00 гривень визнати протиправною та скасувати, а справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити;
- стягнути з держави через Державну казначейську службу України за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , понесені ним витрати пов`язані із правовою допомогою у розмірі – 10 000,00 грн.;
- стягнути з держави через Державну казначейську службу України за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , понесені ним витрати пов`язані із сплатою судового збору.
В обґрунтування позову зазначив, що 21.03.2025 року постановою серії ЕНА № 4323683 його визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП та накладено штраф в розмірі 20 400 грн. 00 коп.
Згідно постанови, 21.03.2025 року о 21:24:02 в с. Обарів, дорога Н-22 Устилуг-Луцьк-Рівне 153 км водій керував Т3 перебуваючи особою яка позбавлена права керувати транспортними засобами на підставі постанови Рівненського міського суду Рівненської області від 14.02.2025 року та проїхав регульований пішохідний перехід на заборонений червоний сигнал світлофора, чим порушив ст. 15 Закону України «Про дорожній рух» та п. 8.7.3.е Правил дорожнього руху України (далі - ПДР України), чим порушив п. 2.1.а. ПДР України - керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортним засобом.
Позивач з даною постановою не згідний, оскільки вважає, що вона є незаконною та підлягає скасуванню.
Зазначає, що він не знав про існування постанови Рівненського міського суду Рівненської області винесеної 14 лютого 2025 року у справі № 569/25210/24. Про прийняту постанову у справі № 569/25210/24 він дізнався лише 21 березня 2025 року від поліцейських, які його зупинили та має намір її оскаржувати.
Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 18 квітня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі.
05 травня 2025 року через канцелярію Рівненського міського суду Рівненської області представником Державної казначейської служби України І. Коніщук подано письмові пояснення, в яких зазначає, що згідно положення про Державну казначейську службу України, Казначейство є юридичною особою, має самостійний баланс, печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням та не несе відповідальності за дії органів державної влади. Згідно із своїми функціональними обов`язками, Казначейство не є учасником спірних відносин і не має фактичних даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Таким чином, Казначейство жодних прав та інтересів позивача не порушувало не вступало у правовідносини з ним і жодної шкоди позивачеві не завдало (до того ж сам позивач не вказує на Казначейство як на порушника своїх прав). Також зазначає, що до позовної заяви не долучено належних та допустимих доказів понесених витрат на правничу допомогу. На основі наданих пояснень просить суд відмовити в позовних вимогах у повному обсязі.
26 травня 2025 року через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» представником відповідача Івашинютою І.О. подано до суду відзив на адміністративний позов, в якому просить відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог. На обґрунтування відзиву зазначає, що поліцейські під час зупинки транспортного засобу ОСОБА_1 діяли правомірно, в межах наданих їм Законом України «Про Національну поліцію» та Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП). Під час перевірки документів було встановлено, що ОСОБА_1 позбавлено права керування транспортними засобами відповідно до постанови Рівненського міського суду Рівненської області від 14.02.2025 року у справі № 569/25210/24. Згідно Єдиного державного реєстру судових рішень, постанова суду у справі № 569/25210/24 набрала законної сили 25.02.2025 року. Також поліцейськими було встановлено, що позивачу було відомо про складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП (за результатами якого його позбавлено права керування), однак він не цікавився результатами його розгляду, оскільки скористався послугами адвоката.
10 липня 2025 року через підсистему «Електронний суд» представником позивача – адвокатом Дупаком В.Г. подано клопотання про долучення доказів, в якому просить долучити до матеріалів справи постанову Рівненського апеляційного суду від 11 червня 2025 року у справі № 569/25210/24.
Позивач в судове засідання не з`явився, повідомлявся про час та дату розгляду справи належним чином, представником – адвокатом Дупаком В.Г. подано через канцелярію Рівненського міського суду Рівненської області 27.10.2025 року клопотання, в якому позовні вимоги підтримує, просить їх задоволити та розгляд справи проводити у його відсутність та у відсутність позивача.
Представник відповідача – Івашинюта І.О. в судовому засіданні 27.01.2026 року позовні вимоги не визнав з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, просить в їх задоволенні відмовити та не заперечує щодо розгляду справи в письмовому провадженні.
Представник третьої особи – Коніщук І.М. в судовому засіданні 27.01.2026 року просить врахувати позицію викладену в письмових поясненням та не заперечує щодо розгляду справи в письмовому провадженні.
Відповідно до ч. 3 ст. 194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.
Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 27.01.2026 року здійснено перехід в письмове провадження по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Національної поліції України Департаменту патрульної поліції УПП в Рівненській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог – Державна казначейська служба України про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення.
Дослідивши матеріали справи, подані докази, суд дійшов наступного висновку.
Згідно ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатній і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Судом встановлено, що 21.03.2025 року о 21:24:02 в с. Обарів, дорога Н-22 Устилуг-Луцьк-Рівне 153 км. водій керував Т3, перебуваючи особою яка позбавлена права керувати транспортними засобами на підставі постанови Рівненського міського суду Рівненської області від 14.02.2025 року та проїхав регульований пішохідний перехід на заборонений червоний сигнал світлофора, чим порушив ст. 15 ЗУ «Про дорожній рух» та п. 8.7.3.е ПДР України, чим порушив п. 2.1.а. ПДР України - керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами, чим вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 4 ст. 126 та ч. 2 ст. 122 КУпАП. Згідно ч. 2 ст. 36 КУпАП справи об?єднано та накладено стягнення у вигляді штрафу 20 400,00 грн.
Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі, а також у визначених законом випадках здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Згідно з ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови (ст. 245 КупАП).
Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні усіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з ч. 1 ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.
Аналізуючи наведені положення законодавства, слід дійти висновку, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення уповноважена особа має всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, оцінити наявні докази. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.
При цьому, особа вважається невинуватою до тих пір, поки її вина не буде доведена у встановленому законом порядку. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (стаття 62 Конституції України).
Тобто, саме відповідач, як особа, що виявила факт адміністративного правопорушення, повинна довести наявність події і складу адміністративного правопорушення та винуватість особи, тобто наявність законних підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності.
Відповідно до ст.ст. 9, 77 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. При цьому, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно зі ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів та показаннями свідків.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху України (далі ПДР України), затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року (із змінами та доповненнями).
Пунктом 1.9 ПДР України передбачено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до пп. а п. 2.1 ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
Відповідальність за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП настає в разі керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами та тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Судом встановлено, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 4323683 від 21.03.2025 року ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20 400,00 грн.
Підставою винесення оскаржуваної постанови стало те, що під час несення служби в с. Обарів, дорога Н-22 Устилуг-Луцьк-Рівне 153 км 21.03.2025 року о 21 год. 24 хв. поліцейським 1 взводу 4 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Рівненській області рядовим поліції Ахрамєєвим В.О. було зафіксовано порушення Правил дорожнього руху. А саме, позивач керував транспортним засобом RENAULT DOKKER з державним номерним знаком НОМЕР_2 , проїхав регульований пішохідний перехід на заборонений червоний сигнал світлофора, будучи особою позбавленою права керування транспортними засобами на 1 рік постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 14 лютого 2025 року, чим порушив п. 8.7.3.е Правил дорожнього руху та ст. 15 Закону України «Про дорожній рух», чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 126 КУпАП.
Надаючи свою правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке.
З матеріалів справи вбачається, що постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 14 лютого 2025 року у справі № 569/25210/24 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 гривень в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.
Постановою Рівненського апеляційного суду у справі № 569/25210/24 від 11.06.2025 року поновлено строк на апеляційне оскарження, постанову Рівненського міського суду Рівненської області від 14 лютого 2025 року відносно ОСОБА_1 залишено без змін, а апеляційну скаргу адвоката Дупака В.Г. - без задоволення. Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною оскарженню не підлягає.
Статтею 294 КУпАП визначено, що постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1 цього Кодексу.
Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
Згідно частини 9 ст. 294 КУпАП постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Із вищевикладеного, суд приходить до висновку, що постанова Рівненського міського суду Рівненської області у справі 569/25210/24 набрала законної сили після ухвалення судом апеляційної інстанції остаточного рішення, а відтак оскаржувана постанова ЕНА № 4323683 від 21.03.2025 року підлягає скасуванню.
Стосовно визнання оскаржуваної постанови протиправною суд зазначає наступне:
Згідно п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Частиною 4 ст. 126 КУпАП передбачено відповідальність за керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами, що тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Статтею 222 КУпАП визначено, що органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення передбачені частиною четвертою статті 126 КУпАП.
В ході огляду долучених до відзиву відеоматеріалів судом встановлено, що поліцейські під час зупинки транспортного засобу позивача діяли правомірно і в рамках наданих їм повноважень.
Враховуючи вищенаведене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Частиною 3 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», передбачається, що при встановленні розміру гонорару, адвокатом враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Згідно з ч. 3 ст. 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
А в ч. 4 ст. 134 КАС України зазначено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Відповідно до ч. 9 ст. 139 КАС України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
З аналізу матеріалів справи судом встановлено, що позивачу було відомо про складання відносного нього протоколу про вчинення адміністративного правопорушення передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, що підтверджується копією протоколу про адміністративне правопорушення ААД № 614924 від 11.12.2024 року. А відтак позивач повинен був цікавитись ходом розгляду справи.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував на тому, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (справа Каракуця проти України).
Також суд звертає увагу на Договір-доручення № 23/12 від 23 грудня 2024 року укладений між ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт № НОМЕР_3 , виданий 01.10.2021 року, орган видачі 0523 та АДВОКАТСЬКИМ БЮРО "ДУПАКА ВАЛЕНТИНА ГЕРМАНОВИЧА" (код ЄДРПОУ 42664125), в особі Керуючого Дупака Валентина Германовича, що діє на підставі Статуту від імені Бюро.
Даний Договір-доручення було укладено до притягнення позивача до адміністративної відповідальності за правопорушення передбачене ч. 1 ст. 130 КупАП, а відтак адвокат міг знати.
Відповідно до пункту 1.1.1 предметом Договору є забезпечення захисту прав, свобод і законних інтересів Клієнта, який притягається до адміністративної відповідальності.
Згідно п. 2.1.3. адвокат зобов’язаний інформувати Клієнта про хід виконання доручення.
П. 2.4.14. визначено, що адвокат має право направляти Клієнту повідомлення засобами: СМС-розсилок; поштового зв`язку; електронної пошти; телефонного та/або факсимільного зв`язку; електронного секретаря (автообдзвон).
Суд звертає увагу на те, що 09.06.2017 року з`їздом адвокатів України були затверджені Правила адвокатської етики (далі Правила), у преамбулі яких зазначено, що Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачає дотримання Правил адвокатської етики як одного з основних професійних обов`язків адвоката.
Абзацом 2 статті 11 Правил встановлено, що адвокат зобов`язаний надавати професійну правничу (правову) допомогу клієнту, здійснювати його захист та представництво компетентно і добросовісно, що передбачає знання відповідних норм права, наявність необхідного досвіду їх застосування, доскональність у врахуванні всіх обставин, що стосуються доручення клієнта та можливих правових наслідків його виконання, ретельну підготовку до виконання доручення.
З аналізу положень ст. 134 КАС України встановлено, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі – сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.
З огляду на вищесказане, суд прийшов до висновку, що сума наданих послуг не є співмірною, явно завищеною з огляду на предмет спору у справі незначної складності, а саме оскарження Постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення. Предмет спору у цій справі містить лише один епізод спірних правовідносин, не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, а сам обсяг і складність складених процесуальних документів не є значними. Вирішення справи на репутацію Позивача ніяк не впливає, а також дана справа не вирізнялась публічним інтересом до неї.
У справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад,рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п. 30, ECHR 1999-V).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Водночас, для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача, має бути встановлено, що позов позивача задоволено, а також має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір є розумний та виправданий, що передбачено у ст. 30 Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Тобто, суд оцінює рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
Аналіз наведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
Аналогічний правовий висновок зробив Верховний Суд у постанові від 26 червня 2019 року при розгляді справи № 200/14113/18-а.
У постанові від 20.10.2021 року у справі № 757/29103/20-ц Верховний Суд вказав, що відмова у відшкодуванні витрат на правничу допомогу через відсутність доказів фактичної оплати вказаних послуг до моменту розподілу їх між сторонами у справі не узгоджується з нормами чинного процесуального законодавства та наведеними висновками Верховного Суду. Аналогічний підхід застосовує і ЄСПЛ. Так, у Рішенні по справі «Бєлоусов проти України» (Заява № 4494/07) ЄСПЛ дійшов висновку, що витрати, які мають бути сплачені за договором адвокату, необхідно розглядати як фактично понесені: « 115. Суд зазначає, що хоча заявник ще не сплатив адвокатський гонорар, він має сплатити його згідно із договірними зобов`язаннями. Як видно з матеріалів справи, п. Бущенко представляв заявника протягом провадження у Суді, отже, має право висувати вимоги щодо сплати гонорару згідно з договором. Відповідно Суд вважає витрати за цим гонораром «фактично понесеними» (див. вищезазначене рішення у справі «Савін проти України» (Savin V. Ukraine), n. 97)».
Тож, на основі наведеного, суд не вбачає, що подані позивачем докази є недостатніми аби встановити обсяг і оплатність наданих адвокатом послуг позивачеві для підготовки та вирішення цієї справи у суді першої інстанції.
Аналіз наведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
Також Касаційний цивільний суд Верховного Суду у постанові від 13.03.2025 року у справі № 275/150/22 вказав, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони із обґрунтуванням недотримання вимог щодо співмірності витрат із складністю справи, обсягом і часом виконання робіт. Саме сторона, яка зацікавлена у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу, повинна вжити необхідних заходів для їх стягнення з іншої сторони. Водночас інша сторона має право висловлювати заперечення проти таких вимог, що виключає можливість ініціативи суду щодо відшкодування витрат без відповідних дій з боку зацікавленої сторони. 
Аналогічну за своїм змістом правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 22.01.2025 року у справі № 540/5794/21.
У постанові від 11.03.2025 року у справі № 260/4202/24 Верховний Суд зазначив, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині п`ятій статті 134 КАС України. Однак, ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.
Таким чином, обов`язковою підставою для застосування судом критеріїв співмірності витрат на правничу допомогу, передбачених ч. 5 ст. 134 КАС України, є подання іншою стороною обґрунтованого заперечення щодо заявленого до стягнення розміру витрат на правничу допомогу.
Відповідач вказав на незначну складність справи та не співмірність заявленого стороною позивача розміру витрат на професійну правничу допомогу із складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами).
Дослідивши та проаналізувавши зміст поданих документів на підтвердження обґрунтованості розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу адвоката, суд робить висновок, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката не є співмірним зі складністю справи та об`ємом виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим на виконання відповідних робіт, та їх обсягом, у зв`язку з чим заявлені позивачем витрати на правничу допомогу підлягають зменшенню до 1 000,00 грн.
Відповідно до приписів ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:
1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;
2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);
3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;
4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 9, 19, 72-77, 121-123, 143, 241-246, 255, 286, 295 КАС України, суд, - 
ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 до Національної поліції України Департаменту патрульної поліції УПП в Рівненській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог – Державна казначейська служба України про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення – задоволити частково.
Постанову про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 4323683 від 21.03.2025 року, відносно громадянина ОСОБА_1 , згідно ч. 4 ст. 126 КУПАП, з накладенням штрафу на суму 20 400,00 гривень - скасувати, а справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 - закрити.
Стягнути за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання коштів з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , понесені ним витрати із сплати судового збору в розмірі 605,60 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1 000,00 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його складення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рiвненський мiський суд.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер – НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_3 виданий органом 0523 01.10.2021 року, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_2 ).

Відповідач - Національна поліція України Департаменту патрульної поліції УПП в Рівненській області (33028, м. Рівне, вул. Ст.Бандери, 14а, код ЄДРПОУ - 40108646).

Третя особа - Державна казначейська служба України (01601, м. Київ, вул. Бастіонна, 6, код ЄДРПОУ - 37567646).

Суддя Рівненського
міського суду Тимощук О.Я.