ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

03 березня 2026 року  м. Чернівці Справа № 713/1719/25

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді-доповідача Лисака І.Н.,
суддів: Литвинюк І.М., Перепелюк І.Б.,
за участю секретаря судового засідання: Сарган Ю.В.,
позивач/відповідач за зустрічним позовом: акціонерне товариство «Універсал Банк»,
відповідач/позивач за зустрічним позовом: ОСОБА_1 ,

при розгляді справи за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Універсал Банк» на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 02 грудня 2025 року, ухваленого під головуванням судді Кириляк А.Ю., дата виготовлення повного тексту рішення суду не зазначена,

ВСТАНОВИВ:
У червні 2025 року АТ «Універсал Банк» звернулося до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості та судових витрат.
В обґрунтування позову посилалося на те, що 26.06.2021 року ОСОБА_1 звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву до договору про надання банківських послуг.
Положеннями анкети-заяви визначено, що анкета-заява разом з умовами, тарифами, таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг. Підписавши дану анкету-заяву відповідач підтвердив, що ознайомився та отримав примірники у мобільному додатку вказаних документів, що складають договір та зобов`язався виконувати його умови.
Просив вважати, що наведений зразок його власноручного підпису або його аналоги (у тому числі, його електронний підпис) обов`язковим при здійсненні операцій за всіма рахунками, які відкриті або будуть відкриті йому у банку.
На підставі укладеного договору відповідач отримав кредитний ліміт у розмірі 20 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка.

Провадження №22-ц/822/362/26  

Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами в межах встановленого кредитного ліміту.
Станом на 27.10.2024 року у відповідача прострочення зобов`язання із сплати щомісячного мінімального платежу за договором стягнуло понад 90 днів і банк направив «пуш» повідомлення про істотне порушення умов договору та необхідність погасити суму заборгованості, однак на контакт відповідач не виходив, дій щодо погашення заборгованості не здійснив.
За наведеного, з посиланням на норми права, які регулюють спірні правовідносини, просило позовні вимоги задовольнити, стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 45053,63 грн та судові витрати.
22.10.2025 року стороною відповідача подано зустрічну позовну заяву до АТ «Універсал Банк», в обґрунтування якого зазначалося, що на момент підписання анкети-заяви 26.06.2021 року ОСОБА_1 був неповнолітнім, батьки такої згоди не давали, а про підписання анкети-заяви дізналися 21.07.2025 року.
В анкеті-заяві сума кредиту не вказана, а тому з наведеного вбачається, що сторони не обумовили ціну договору, а під час користування коштами із ОСОБА_1 банком знято відсотки в розмірі 6421,68 грн.
На підставі наведеного та з урахуванням норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, просив суд застосувати наслідки недійсності правочину та зобов`язати банк повернути ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 6421,68 грн.
Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 02 грудня 2025 року в задоволенні первісного позову АТ «Універсал Банк» до ОСОБА_1 відмовлено.
Зустрічний позов ОСОБА_1 до АТ «Універсал Банк» задоволено. Визнано недійсним договір надання банківських послуг від 26.06.2021 року, укладений між АТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 .
Зобов`язано АТ «Універсал Банк» повернути ОСОБА_1 безпідставно сплачені відсотки в сумі 6421,68 грн. за договором про надання банківських послуг від 26.06.2021 року. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Не погоджуючись із рішенням суду АТ «Універсал Банк» подало апеляційну скаргу, в якій зазначає, що рішення не відповідає вимогам ст.263 ЦПК України, судом не вірно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвели до неправильного вирішення спору.
Вказує, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що між сторонами 26.06.2021 року було укладено саме кредитний договір, тоді як такі висновки не відповідають фактичним обставинам справи та змісту наданих доказів.
З матеріалів справи вбачається, що 26.06.2021 року відповідач підписав Анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг, на підставі якої Банком було відкрито поточний рахунок та випущено платіжну картку без встановлення кредитного ліміту.
Сам факт укладення договору про надання банківських послуг не свідчить про
укладення кредитного договору, оскільки відкриття рахунку та користування платіжною карткою не є тотожними отриманню кредиту.
Суд не врахував, що відповідно до ст.1054 ЦК України обов`язковою умовою виникнення кредитного зобов`язання є надання кредитодавцем грошових коштів позичальнику.
Наголошує, що саме з 13.01.2024 року між сторонами фактично та юридично виникли кредитні правовідносини після встановлення кредитного ліміту, а тому, з урахуванням наведених обставин й норм права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити первісний позов АТ «Універсал Банк» до ОСОБА_1 та стягнути на користь банку заборгованість за Договором про надання банківських послуг «Monobank» від 26.06.2021 року у розмірі 45053,63 грн та понесені судові витрати. 
В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до банку відмовити.
Відзив до суду апеляційної інстанції не надходив, сторона позивача за зустрічним позовом своїм правом на подачу такого не скористалася.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Щодо вирішення клопотання представника АТ «Універсал Банк» про відкладення розгляду справи та можливості розгляду такої за відсутності учасників прави.
Так, судове засідання у цій справі призначено на 10:00 год 03 березня 2026 року.
Учасники справи належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи.
Від представника АТ «Універсал Банк» 03 березня 2026 року через підсистему «Електронний суд» надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, яке мотивоване тим, що представник у цей же день та майже в той же час братиме участь у судовому засіданні Сумського апеляційного суду у справі 591/8993/23.
Належних та достатніх доказів щодо наведеного стороною апелянта суду апеляційної інстанції не надано.
Апеляційний суд відзначає, що право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях. Відтак в кожному випадку заявник при зверненні до суду повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.
Також, прецедентна практика Європейського Суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст.6Конвенції прозахист правлюдини іосновоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Правосуддя має бути швидким. Тривала невиправдана затримка процесу практично рівнозначна відмові в правосудді (Рішення Суду у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).
Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Крім того, Верховний Суд в постанові від 01 жовтня 2020 року по справі №361/8331/18 висловився, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. З врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.
Колегія суддів також звертає увагу й на те, що ініціювавши судовий розгляд справи, позивач насамперед повинен активно використовувати визначені законом процесуальні права, здійснювати їх з метою, з якою такі права надано. Реалізація особою процесуальних прав невіддільна від виконання нею процесуального обов`язку щодо сприяння встановленню в судовому процесі дійсних обставин у справі з метою отримання правосудного судового рішення.
(Див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 12 січня 2023 року по справі №9901/278/21).
Таким чином, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін у якнайскорішому розгляді справи, усвідомленість її учасників про розгляд справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, та те, що сама по собі неможливість брати участь у судовому засіданні не є безумовною перешкодою для відкладення судового засідання, колегія суддів керуючись вимогами ч.2 ст.372 ЦПК України вважає можливим розглянути справу за відсутності як представника позивача за первісним позовом, так і відповідача та його представника.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні первісного позову суд виходив з того, що з тексту анкети-заяви до Договору про надання банківських послуг «Monobank» від 26.06.2021 року та копії паспорту відповідача вбачається, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто на час укладання кредитного договору він був неповнолітнім, доказів на підтвердження згоди батьків відповідача на укладення договору про надання банківських послуг «Мonobank» від 26.06.2021 року представником позивача суду не надано.
Ухвалюючи рішення про задоволення зустрічного позову суд першої інстанції вказав, що укладення договору з неповнолітнім є підставою для визнання його недійсним, а також зобов`язано АТ «Універсал Банк» повернути ОСОБА_1 безпідставно сплачені відсотки у розмірі 6421,68 грн.
Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає вимогам, визначеним в ст.263 ЦПК України, виходячи з наступного.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.34).
26.06.2021 року між ОСОБА_1 у АТ «Універсал Банк» проставлянням власноруч свого підпису або цифрового власноручного підпису на екрані власного смартфону підписано анкету-заяву з проханням про відкриття поточного рахунку у гривні на його ім`я, а також встановлення кредитного ліміту на суму, зазначену у мобільному додатку.
ОСОБА_1 погодився з тим, що ця анкета-заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг, укладення якого вона підтверджує і зобов`язується виконувати його умови. 
Засвідчив генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним їй відкритим ключем, яка буде використовуватися для накладення електронного цифрового підпису у мобільному додатку з метою засвідчення її дій згідно з договором (037EDC533F7F0BCE8FA3A628B528DE96EEC8F559ED82801877B6B24513BB83C3C0), та визнав, що УЕП є аналогом власноручного підпису (а.с.21).
Згідно п.1 підрозділу 1 «Терміни та визначення» Розділу І мобільний додаток - сервіс банку в рамках банківського продукту monobank | Universal bank, що дозволяє надавати клієнтові банківські послуги через смартфон за допомогою мобільного додатку.
Відповідно до п.п.2.1 п.2 підрозділу «Основні положення» Розділу І Умов банк відкриває клієнту поточний рахунок, операції за яким здійснюються з використанням платіжної картки та/або мобільного додатка, випускає та надає клієнту у користування платіжну картку, а також забезпечує здійснення розрахунків за операціями, здійсненими з використанням платіжної картки та/або мобільного додатка, згідно умов договору в тому числі, платіжної системи MasterCard/Visa, та відповідно до вимог чинного законодавства України, в тому числі нормативно-правових актів Національного Банку України.
В п.2.3, 2.6 підрозділу 2 «Основні положення» Розділу І Умов визначено – що відповідно до ст.628 ЦК України договір, що укладається між банком та клієнтом, є змішаним договором, в якому містяться елементи різних договорів, в тому числі, але не виключно, договору банківського рахунку, депозитного договору, договору про надання кредиту. До відносин між сторонами застосовуються у відповідних частинах положення законодавства щодо договорів, елементи яких містяться у договорі. В рамках договору щодо банківського обслуговування клієнту надаються наступні види послуг, в тому числі, відкриття та обслуговування рахунку клієнта.
Згідно п.5.3, 5.8.1. підрозділу «Порядок здійснення дистанційного обслуговування» Розділу І клієнт погоджується, що операції, здійснені з використанням коду доступу до додатка, визнаються вчиненими клієнтом і оскарженню не підлягають, за винятком випадків, прямо передбачених законодавством України. Клієнт може скористатися послугами банку через мобільний додаток та інші канали обслуговування в Інтернет для отримання інформації та здійснення операцій.
Пунктом 5.7. розділу 5 Умов та правил визначено, що банк надає інформацію про кредитний ліміт платіжної карти до її активації за допомогою мобільного додатку та/або контактного центру банку.
Пунктом 5.9. розділу 5 Умов та правил визначено, що на суму наданого кредиту банк нараховує відсотки. Відсотки нараховуються за кожен календарний день використання кредитного ліміту за фактично витрачені в рахунок кредиту кошти з розрахунку 365/366 календарних днів у році, за процентними ставками, зазначеними у тарифах.
Пунктом 5.11. розділу 5 Умов та правил визначено, що клієнт зобов`язаний щомісяця сплачувати щомісячний мінімальний платіж в розмірі та в термін, зазначені в мобільному додатку. При несплаті щомісячного мінімального платежу клієнт повинен сплатити штраф за несплату згідно з тарифами.
У п.5.16. розділу 5 Умов та правил визначено, що у разі порушення терміну сплати щомісячного мінімального платежу понад 90 днів вся заборгованість за кредитом вважається простроченою. На залишок простроченої заборгованості банк нараховує, а клієнт сплачує штраф у розмірі згідно із тарифами, але не більше 50 % від суми, одержаного клієнтом кредиту. При цьому діє відсоткова ставка за користування кредитом у розмірі 0,00001 % річних.
Умови та правила обслуговування в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо продуктів monobank /Universal bank датовані 24.11.2021 року набули чинності 27.11.2021 року (а.с.22-28).
На а.с.29-33 т.1 знаходиться копія додатків, до яких включено Паспорт споживчого кредиту «Чорна картка monobank», Тарифи чорної картки monobank.
Згідно розрахунку заборгованості за договором б/н від 26.06.2021 року, наданого позивачем, станом на 03.03.2025 року загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) становить 45053,63 грн (а.с.8-11).
Позивачем також до відповіді на пояснення надано відомості руху коштів по картці НОМЕР_1 від 03.03.2025 року по рахунку НОМЕР_2 (а.с.13-18).
З довідки про наявність рахунку вбачається, що ОСОБА_1 надано картку НОМЕР_3 , рахунок НОМЕР_2 , тип рахунку – чорна картка, валюта рахунку UAH, статус картки – активна до 06/28 року (а.с.19).
З довідки про розмір встановленого кредитного ліміту від 03.03.2025 року вбачається, що 13.01.2024 року встановлено ліміт 5 000 грн; 14.01.2024 року у період з 11:54 год до 14:16 год встановлено ліміт 10 000 грн, 15 000 грн та 20000 грн (а.с.20).
Відповідно довідки про рух коштів по картці від 13.08.2025 року ОСОБА_1 вбачається, що кредитний ліміт (розстрочка на карту) станом на 14.01.2024 року становив 20 000 грн, також відображено використання коштів клієнтом та списання відсотків (а.с.85-101).
В матеріалах справи також міститься заява клієнта №20.30.0008646691 від 14.01.2024 року на кредит «розстрочка на карту», ліміт кредиту 20000 грн, строк кредиту 12 місяців та паспорт споживчого кредиту «розстрочка на карту».
Зазначена заява та паспорт споживчого кредиту підписані ОСОБА_1 шляхом накладення електронного підпису (а.с.106-109).
Щодо первісного позову АТ «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Так, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом (ч.1 ст.205 ЦК України).
За змістом ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).
В силу до ч.1 ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
ЗУ «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
У ст.3 ЗУ «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч.3 ст.11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч.4 ст.11 ЗУ «Про електронну комерцію»).
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч.5 ст.11 ЗУ «Про електронну комерцію»).
Згідно із ч.6 ст.11 ЗУ «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилами ч.8 ст.11 ЗУ «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Відповідно до ч.1 ст.12 ЗУ «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до ЗУ «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Згідно з ч.1 ст.633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. З огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п.3 ч.1 ст.3 ЦК України.
Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п.6 ч.1 ст.3 ЦК України.
Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки, характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
У ч.1, 3 ст.509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Колегія суддів звертає увагу на те, що хоча і послуги банку в проекті monobank надаються дистанційно через мобільний додаток в режимі реального часу, а Умови і правила, які включають тарифи та інформацію, що підлягають доведенню до відома споживачів перед укладенням договору споживчого кредитування, надаються споживачу саме через мобільний додаток.
Про те, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що наявність невиконаного договірного зобов`язання між АТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 станом на 03.03.2025 року у розмірі 45053,63 грн (тіло кредиту) не підтверджується розрахунком заборгованості, а також іншими належними й допустимими доказами.
Так, дійсно між сторонами було підписано анкету-заяву 26.06.2021 року, яка стосувалася відкриття поточного рахунку на ім`я ОСОБА_1 , що є відмінним від кредитних правовідносин, однак надалі останній підписав заяву №20.30.0008646691 від 14.01.2024 року на кредит «розстрочка на карту», ліміт кредиту 20000 грн, що, в свою чергу, не спростовано ОСОБА_1 та, відповідно, підтверджують надання йому кредиту в розмірі 20000 грн, а не як стверджує первісний позивач - 45053,63 грн.
Отже, невиконані зобов`язання відповідача ОСОБА_1 у справі виникають не з анкети-заяви від 26.06.2021 року, а з заяви №20.30.0008646691 від 14.01.2024 року на вид кредиту «розстрочка на карту», що і є часом виникнення між сторонами кредитних правовідносин.
Крім того, відповідачем у справі не спростовано обставин отримання та використання ним кредитних коштів 14.01.2024 року у розмірі 20000 грн і розміру заборгованості, зазначеного в наданому позивачем розрахунку, не надано власного контррозрахунку.
Суд першої інстанції невірно встановив обставини справи, внаслідок чого прийшов до протилежних висновків.
Проте, суд апеляційної інстанції також відхиляє пояснення до виписки про рух коштів на рахунку, де банк вказує, що в п.3 Анкети-заяви до договору про надання банківських послуг підписанням договору боржник беззастережно погодився з тим, що банк має право на свій розсуд в односторонньому порядку збільшувати/зменшувати розмір дозволеного кредитного ліміту, оскільки анкета-заява підписана ОСОБА_1 26.06.2021 року в п.3 містить зовсім інші відомості, які протилежні наведеним банком.
Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ «Універсал Банк» не повернуті, колегія суддів приходить до висновку, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав й інтересів через суд шляхом стягнення з боржника суми заборгованості за договором від 14.01.2024 року в розмірі 20000 грн, а отже заявлені позовні вимоги банку є частково обґрунтованими та правомірними і підлягають задоволенню в частині стягнення заборгованості у розмірі 20000 грн (тіло кредиту).
Доказів щодо надання ОСОБА_1 кредиту в розмірі 45053,63 грн матеріали справи не містять.
Отже, за наведених норм права та встановлених обставин в решті вимог банку слід відмовити за недоведеністю.
Щодо зустрічного позову ОСОБА_1 до АТ «Універсал Банк» про визнання договору недійсним та застосування наслідків недійсності.
Дійсно, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання договору недійсним з підстав ст.ст.32, 222 ЦК України.
Вказував, що на час укладення анкети-заяви був неповнолітнім, батьки про укладення договору не знали, а тому вважав, що позов підлягає до задоволення.
Згідно статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці.
У частинах першій, другій статті 222 ЦК України передбачено, що правочин, який неповнолітня особа вчинила за межами її цивільної дієздатності без згоди батьків (усиновлювачів), піклувальника, може бути згодом схвалений ними у порядку, встановленому статтею 221 цього Кодексу. Правочин, вчинений неповнолітньою особою за межами її цивільної дієздатності без згоди батьків (усиновлювачів), піклувальників, може бути визнаний судом недійсним за позовом заінтересованої особи.
Згідно частини першої статті 221 ЦК України правочин, який вчинено малолітньою особою за межами її цивільної дієздатності, може бути згодом схвалений її батьками (усиновлювачами) або одним з них, з ким вона проживає, або опікуном. Правочин вважається схваленим, якщо ці особи, дізнавшись про його вчинення, протягом одного місяця не заявили претензії другій стороні.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 липня 2019 року у справі №607/4359/15-ц зазначено, що: «відповідно до статті 222 ЦК України правочин, який неповнолітня особа вчинила за межами її цивільної дієздатності без згоди батьків (усиновлювачів), піклувальника може бути згодом схвалений ними у порядку, встановленому статтею 221 цього кодексу. Вказаний правочин може бути визнаний судом недійсним за позовом заінтересованої особи. Частиною першою статті 221 ЦК України передбачено, що правочин, вчинений неповнолітньою особою за межами її цивільної дієздатності без згоди батьків (усиновлювачів), піклувальника вважається схваленим, якщо ці особи, дізнавшись про його вчинення, протягом одного місяця не заявили претензії другій стороні. Батьки позивача, дізнавшись про вчинення угоди № 106 від 01 вересня 2007 року, протягом одного місяця не заявили претензії позивачу. Тобто, в силу приписів частини першої статті 221 ЦК України, вказаний правочин вважається ними схваленим».
Тлумачення статті 222 ЦК України свідчить, що: правочин який вчинений неповнолітньою особою за межами її цивільної дієздатності без згоди батьків (усиновлювачів) чи піклувальника конструюється як оспорюваний; правочин, який вчинений неповнолітньою особою за межами її цивільної дієздатності без згоди батьків (усиновлювачів) чи піклувальника, може бути схвалений; схвалення правочину, вчиненого неповнолітньою особою за межами її цивільної дієздатності, має місце, якщо батьки (усиновлювачі) чи піклувальник дізнавшись про його вчинення, протягом одного місяця не заявили претензії другій стороні правочину. Тобто схвалення правочину припускається, якщо батьки (усиновлювачі) чи піклувальник довідавшись про правочин не заявили претензію іншій стороні; по своїй суті схвалення правочину виключає можливість задоволення позову про визнання правочину вчинений неповнолітньою особою за межами її цивільної дієздатності без згоди батьків (усиновлювачів) чи піклувальника недійсним.
Як вже вказувалося, ОСОБА_1 на час підписання анкети-заяви 26.06.2021 року був неповнолітнім, однак вказана заява між сторонами укладалася винятково для відкриття поточного рахунку на ім`я заявника з ціллю користуватися власними коштами, що не було заборонено чинним на той час законодавством.
Однак, що стосується отримання кредитних коштів, то такі надані останньому вже після підписання заяви №20.30.0008646691 від 14.01.2024 року на кредит «розстрочка на карту», ліміт кредиту 20000 грн й підтверджується, крім іншого, рухом коштів по картці, що стороною зустрічного позивача не спростовано, інших відомостей не надано.
На час підписання зазначеної заяви й отримання кредитних коштів у розмірі 20000 грн ОСОБА_1 був повнолітнім, що є підставою для відмови в задоволенні зустрічного позову.
Таким чином, суд першої інстанції не звернув увагу на викладене та помилково вважав, що на час укладення кредитного договору ОСОБА_1 був неповнолітнім, а тому незаконно відмовив в задоволенні первісного позову та, відповідно, задовольнив зустрічний.
В силу приписів ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За наведеного колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення первісного позову та відмови в задоволенні зустрічного.
Щодо судового збору.
За правилами частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Згідно з пунктів б), в) частини 4 статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Так, при зверненні до суду АТ «Універсал Банк» сплачено судовий збір за позовної заяви у розмірі 3028 грн (а.с.44), за апеляційну скаргу АТ «Універсал Банк» сплачено 7267 грн (а.с.193).
За результатами розгляду спору колегія суддів дійшла висновку, що первісний позов підлягає задоволенню частково, а саме на 44,39 %.
Отже, за подання позовної заяви з ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1344,13 грн, а подання останнім апеляційної скарги 5649,79 грн.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст.141, 367, 368, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Універсал Банк» задовольнити частково.
Рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 02 грудня 2025 року скасувати та ухвалити нове.
Позов Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованість за тілом кредиту у розмірі 20000 грн.
В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Універсал Банк» про застосування наслідків недійсності правочину відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» судові витрати у розмірі 6 993,92 грн.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Суддя-доповідач    І.Н. Лисак

Судді:     І.М. Литвинюк

І.Б. Перепелюк