17.02.26
22-ц/812/361/26

Провадження №22-ц/812/361/26 
П О С Т А Н О В А
Іменем України
17 лютого 2026 року      м. Миколаїв
колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:
головуючого: Базовкіної Т.М.,
суддів: Царюк Л.М., Яворської Ж.М., 
із секретарем судового засідання: Шурмою Є.М.,
розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні за відсутності учасників цивільну справу №485/827/25 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮТС-АГРОПРОДУКТ» на рішення, яке постановив Снігурівський районний суд Миколаївської області під головуванням судді Квєтка Інни Анатоліївни у приміщенні цього суду 17 листопада 2025 року, повне рішення складено того ж дня, за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮТС–АГРОПРОДУКТ», Товариства з обмеженою відповідальністю «Перемога-Плюс» про розірвання договору оренди землі та стягнення заборгованості,

у с т а н о в и в :

У квітні 2025 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮТС- АГРОПРОДУКТ» (далі - ТОВ «ЮТС-АГРОПРОДУКТ»), Товариства з обмеженою відповідальністю «Перемога-Плюс» (далі - ТОВ «Перемога-Плюс») про розірвання договору оренди землі та стягнення заборгованості.
Позов, з урахуванням уточнень, обґрунтовано тим, що позивач є власником земельної ділянки площею 7,1103 га, кадастровий номер 4825783700:10:000:0012, розташованої на території Снігурівської ОТГ Баштанського району Миколаївської області (раніше Павлівська сільська рада Снігурівського району Миколаївської області). 03 травня 2012 року між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю «Райз-Південь» (далі - ТОВ «Райз-Південь») був укладений договір оренди вказаної земельної ділянки. 28 грудня 2017 року на підставі додаткової угоди №3500059 до договору оренди, укладеної між ОСОБА_1 , орендарем ТОВ «Райз-Південь» та ТОВ «ЮТС-АГРОПРОДУКТ», до останнього перейшли права та обов`язки орендаря за договором оренди на умовах договору, викладених у новій редакції цієї додаткової угоди, строком до 29 грудня 2027 року. За умовами угоди відповідач по справі, зобов`язався сплачувати орендну плату за користування земельною ділянкою щорічно, у строк з 01 серпня до 31 грудня кожного року й у встановленому договором розмірі. Відповідач умови договору оренди земельної ділянки не виконував, у 2022-2024 роках орендну плату не сплатив, що є систематичним порушенням умов договору та є підставою для його розірвання у відповідності до статті 141 ЗК України. Розмір орендної плати, обумовленої сторонами в договорі, становить 10% нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що складає 14590 грн 16 коп. Заборгованість відповідача за договором за 2022 – 2024 роки з відрахуванням податків складає 11234 грн 42 коп. за кожний рік, а всього - 33703 грн 26 коп. На даний час орендарем земельної ділянки є ТОВ «Перемога-плюс». 
Посилаючись на викладене, з урахуванням нової редакції позовної заяви, позивач просив розірвати договір оренди землі від 03 травня 2012 року (кадастровий номер 4825783700:10:000:0012, площа 7,1103 га), укладений між ним та ТОВ «Райз-Південь» (орендар відповідно до додаткової угоди від 28 грудня 2017 року - ТОВ «ЮТС-АГРОПРОДУКТ», новий орендар - ТОВ «Перемога-Плюс») та стягнути з відповідача ТОВ «ЮТС-АГРОПРОДУКТ» заборгованість зі сплати орендної плати за 2022-2024 роки у загальному розмірі 33703 грн 26 коп., а також судовий збір.
У відзиві на позовну заяву ТОВ «ЮТС-АГРОПРОДУКТ» заперечувало проти задоволення позовних вимог, зазначивши, що внаслідок збройної агресії російської федерації та тимчасової окупації ТОВ «ЮТС-АГРОПРОДУКТ», яке здійснювало діяльність на цій території, було позбавлено можливості здійснювати свою господарську діяльність у повному обсязі, використовувати орендовану земельну ділянку за цільовим призначенням. За ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.438 КК України зареєстроване кримінальне провадження №42022232090000075, згідно якого було розграбоване майно підприємства. Крім того, внаслідок бойових дій територія, на якій розташована земельна ділянка, є забрудненою вибухонебезпечними предметами, що унеможливлює її використання. Таким чином, відповідач вважає, що відсутні підстави для розірвання договору оренди та покладення на них зобов`язання з виплати орендної плати за 2022-2024 рік. 
Ухвалою Снігурівського районного суду Миколаївської області від 03 червня 2025 року до участі у справі у якості співвідповідача залучено ТОВ «Перемога – Плюс». 
Рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області від 17 листопада 2025 року позов задоволено частково:
розірвано договір оренди земельної ділянки площею 7,1103 га, кадастровий номер 4825783700:10:000:0012, укладений між ТОВ «ЮТС-АГРОПРОДУКТ» та ОСОБА_1 03 травня 2012 року (у редакції додаткової угоди №3500059 від 28 грудня 2017 року), право оренди за яким перейшло до ТОВ «Перемога-Плюс» на підставі договору №1704/25-21 від 17 квітня 2025 року;
стягнуто з ТОВ «ЮТС-АГРОПРОДУКТ» на користь ОСОБА_1 22468,84 грн. заборгованості зі сплати орендної плати за договором оренди земельної ділянки від 03 травня 2012 року за 2023-2024 роки (вже з відрахуванням податків) та 1130, 45 грн. судового збору;
у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Рішення в частині стягнення заборгованості з орендної плати за 2022 рік суд умотивував тим, що оскільки земельна ділянка, власником якої є позивач, розташована на території, яка у 2022 році була окупована військами РФ, що унеможливлювало її використання відповідачем ТОВ «ЮТС-АГРОПРОДУКТ», наявні підстави, передбачені частиною 6 статті762 ЦК України, для звільнення його від сплати орендної плати за 2022 рік. 
Щодо стягнення заборгованості за 2023-2024 роки відповідач не спростував доводів позивача про те, що орендна плата за період 2023-2024 роки не сплачувалася, відсутність своєї вини у порушенні зобов`язання та наявності підстав для звільнення від сплати орендної плати за 2023-2024 року не довів, а тому задовольнив вимоги про стягнення заборгованості з виплати орендної плати за 2023-2024 року. 
Щодо вимог про розірвання договору оренди землі суд зазначив, що відповідач ТОВ «ЮТС-АГРОПРОДУКТ» систематично не сплачував орендну плату позивачу за договорами оренди землі, а саме не здійснив виплату за 2023 та 2024 роки, що є істотним порушенням прав позивача, та дійшов висновку про наявність передбачених пунктом «д» частини 1 статті 141 ЗК України підстав для розірвання договору оренди землі.
В апеляційній скарзі ТОВ «ЮТС-АГРОПРОДУКТ» просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач не заперечує факту несплати позивачу орендної плати, передбаченої умовами договору, але причиною такої несплати спочатку була неможливість використання земельної ділянки, переданої в оренду, у зв`язку із перебуванням її в межах тимчасово окупованої рф території у 2022 року, а в подальшому - через забруднення (можливе забруднення) вибухонебезпечними предметами. На підставі Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України в Україні введено воєнний стан з 5 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався у порядку, передбаченому законодавством України, та діє по сьогодні. Після введення на території країни воєнного стану Торгово-промисловою палатою України на своєму офіційному сайті розміщено загальний офіційний лист, для всіх кого це стосується, від 28 лютого 2022 року № 2024/02.0-7.1, в якому засвідчено настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), якими є військова агресія російської федерації проти України. У листі Торгово-промислова палата України підтвердила, що зазначені обставини, починаючи з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/ обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили). Відповідач зазначає, що у ТОВ «ЮТС-АГРОПРОДУКТ» відсутня вина за невиконання обов`язку зі сплати орендної плати за 2023 та 2024 роки, оскільки орендар не міг користуватися у цей час орендованим майном із незалежних від нього причин, а саме - у зв`язку з тим, що після деокупації 11 листопада 2022 року територія, на якій розташована спірна земельна ділянка, є територією, ймовірно забрудненою вибухонебезпечними предметами, тому орендар не провів посівну кампанію та кампанію щодо збору врожаю. Такі обставини, на думку апелянта, з урахуванням положень частини 6 статті 762 ЦК України, є підставою для звільнення відповідача від обов`язку зі сплати орендної плати позивачу за 2023 - 2024 роки, а також виключає застосування до нього наслідків несплати орендної плати у вигляді розірвання договору оренди земельної ділянки, оскільки невиконання обов`язків орендарем відбулося не з вини останнього, а через настання обставин, що перешкоджають використанню орендованої земельної ділянки за призначенням. На підтримку своїх заперечень щодо висновків, викладених у рішенні суду, відповідач посилається на постанови Верховного Суду у справах № 914/1248/18, № 914/2264/17, № 910/13158/20, № 911/3067/20, № 911/654/21, № 916/599/23, в яких зазначено, що, якщо орендар з незалежних від нього обставин протягом певного часу був повністю позбавлений можливості користуватися орендованим майном, то на підставі частини 6 статті 762 ЦК України він вправі порушувати питання і про повне звільнення його від внесення орендної плати. На думку апелянта, суд першої інстанції надав більшу перевагу доказам сторони позивача, залишивши поза увагою пояснення, доводи якою сторона відповідача обґрунтовувала свою позицію, чим самим, суд порушив принципи змагальності та об`єктивності у вирішенні спору. Вважає, що належним відповідачем у справі є ТОВ «Перемога-Плюс», оскільки останнє прийняло всі права та обов`язки орендаря в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. 
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача – Третьяк Г.О. просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, посилаючись на її безпідставність, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін. 
Сторони в судове засідання апеляційного суду не з`явилися, про причини неявки до суду не повідомили, про час та місце розгляду справи судом апеляційної інстанції учасники справи були повідомлені у встановленому процесуальним законом порядку. В силу приписів частини 2 статті 372 ЦПК України справу розглянуто за їх відсутності.
Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково із таких підстав.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 ЦПК України).
Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із вимогами частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Рішення суду першої інстанції відповідає таким вимогам закону не повною мірою.
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як убачається з матеріалів справи і таке встановив суд першої інстанції, ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 7,1103 га, кадастровий номер 4825783700:10:000:0012, розташованої на території Снігурівської ОТГ Баштанського району Миколаївської області (раніше – в межах Павлівської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області), з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії Р3 № 534670 від 05 лютого 2003 року, що також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №127800405, сформованим 15 червня 2018 року (а.с. 10, 11).
03 травня 2012 року ОСОБА_2 уклав з ТОВ «Райз-Південь» договір оренди земельної ділянки площею 7,1103 га, кадастровий номер 4825783700:10:000:0012, за умовами якого передав земельну ділянку останньому в оренду на 15 років (а.с. 12-13).
Згідно додаткової угоди № 3500059 до договору оренди землі від 03 травня 2012 року, укладеної 28 липня 2017 року (далі – Додаткова угода), позивач, орендар ТОВ «Райз-Південь» та новий орендар - ТОВ «ЮТС-АГРОПРОДУКТ» узгодили, що орендар відступає новому орендарю право оренди земельної ділянки площею 5,4 га, кадастровий номер 4825783700:01:000:0012, терміном - до 31 грудня 2026 року. Сторони виклали договір оренди від 01 липня 2011 року у новій редакції (а.с. 62-67).
За інформацією з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права № 127801551, сформованого 15 червня 2018 року, право оренди земельної ділянки площею7,1103 га, кадастровий номер 4825783700:10:000:0012, було зареєстровано за ТОВ «ЮТС-АГРОПРОДУКТ» на підставі додаткової угоди № 3500059 від 28 грудня 2017 року (а.с. 4).
Нормативна грошова оцінка земельної ділянки на дату укладення Додаткової угоди становила 145901 грн. 61 коп. За умовами Додаткової угоди договір укладено строком до 29 грудня 2027 року; орендна плата вноситься Орендарем у грошовій формі в розмірі 10% від нормативної грошової оцінки земельних ділянок, що складає 14590 грн. 16 коп. за рік оренди; орендна плата вноситься Орендарем з 01 серпня до 31 грудня кожного року. Сторони передбачили виплату орендної плати: в натуральній формі шляхом передачі сільськогосподарської продукції чи товарів у кількості або вартості, яка є пропорційною розміру орендної плати у грошовій формі; в іншій формі, що визначається та погоджується сторонами додатково. Грошові кошти орендної плати перераховуються орендарем на розрахунковий банківський рахунок орендодавця або виплачується через касу або засобами поштового зв`язку через місцеве відділення УДНПУ «Укрпошта» шляхом надіслання поштових переказів або в іншій формі (пункти 4.1, 4.3, 4.5).
17 квітня 2025 року відповідач ТОВ «ЮТС-АГРОПРОДУКТ» відчужило право оренди земельної ділянки, кадастровий номер 4825783700:01:000:0012, ТОВ «Перемога-Плюс» на один рік, що підтверджується договором відчуження (продажу) права оренди земельних ділянок № 1704/25-21 від 17 квітня 2025 року (а.с. 69-75).
Відповідно до пункту 2.3., 5.1 договору № 1704/25-21 до покупця переходять усі права й обов`язки орендаря щодо земельних ділянок за договорами оренди землі (із змінами та доповненнями додатковими угодами); договір набуває чинності з моменту підписання сторонами і діє протягом 1 (одного) року, а щодо невиконаних до цього часу зобов`язань - до повного їх виконання.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
У справі, яка розглядається, спірні правовідносини виникли з приводу виконання стороною орендаря умов договору оренди земельних ділянок. 
Так, ОСОБА_2 , посилаючись на систематичне, протягом 2022-2024 років невиконання відповідачем ТОВ «ЮТС-АГРОПРОДУКТ» обов`язків зі сплати орендної плати, просив про стягнення на свою користь заборгованості з орендної плати та розірвання договору оренди землі. В свою чергу відповідач ТОВ «ЮТС-АГРОПРОДУКТ» заперечувало проти задоволення позовних вимог з посиланням на невикористання земельної ділянки, власником якої є позивач, з незалежних від нього причин.
Суд першої інстанції, задовольнивши позовні вимоги ОСОБА_1 частково, виходив із доведеності підстав для стягнення орендної плати за 2023-2024 роки та розірвання договору оренди, укладеного сторонами.
Апеляційний суд приймає доводи апеляційної скарги і не погоджується з наведеним висновком суду першої інстанції з таких міркувань.
Відповідно до статей 12, 13 ЦК України, особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. 
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, що визначено пунктом 1 частини 1 статті 11 ЦК України. 
За змістом статті 792 ЦК України майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення, майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства, щодо договору, договору найму, регулюються актами земельного законодавства - ЗК України, Законом України «Про оренду землі».
Відповідно до статті 2 Закону України «Про оренду землі» від 06 жовтня 1998 року № 161- ХІV (тут і далі закон в редакції, яка була чинною на день укладання договору оренди – 01 січня 2007 року, далі Закон № 161- ХІV) відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.
Орендарі набувають право оренди земельної ділянки на підставах і в поряду, передбачених ЗК України, цим та іншими законами України і договором оренди землі (частина 1 статті 6 Закону № 161- ХІV).
Статтею 93 ЗК України та статтею 1 Закону № 161- ХІV визначено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.
Згідно зі статтею 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до статті 13 Закону № 161- ХІV договір оренди землі – це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 
Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.
В силу вимог статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Згідно зі статтею 32 Закону № 161- ХІV на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.
Статтею 24 Закону № 161- ХІV передбачено, що орендодавець має право вимагати від орендаря, у тому числі, своєчасного внесення орендної плати за земельну ділянку, а в разі оренди землі в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом - також орендної плати за водний об`єкт.
Згідно із пунктом «д» частини першої статті 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.
Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що вказані положення закону, які регулюють спірні відносини, вимагають систематичної (два та більше випадки) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди. Разове порушення умов договору оренди у цій частині не вважається систематичним і не може бути підставою для його розірвання, але ж повторне порушення вже може свідчити про систематичність.
Отже, за змістом статті 141 ЗК України та статті 32 Закону № 161- ХІV підставою розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати, а не разове порушення умов договору у цій частині.
Зазначений правовий висновок викладений у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17 (провадження № 61-41932сво18).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 статті 263 ЦПК України).
Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Стаття 611 ЦК України передбачає різні правові наслідки порушення зобов`язання, до яких належать, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків і моральної шкоди.
Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом, саме з підстави істотності допущеного порушення договору, визначеної через іншу оціночну категорію – значну міру позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору, – відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.
Схожі висновки викладені у постанові Великої Плати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 912/1385/17, провадження № 12-201гс18, та постанові Верховного Суду від 28 червня 2022 року у справі № 551/542/20, провадження № 61-16493св21.
Згідно із частинами 1, 2 статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.
В силу частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (часина 1 статті 76 ЦПК України).
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини 5, 6 статті 81 ЦПК України). 
За правилами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
У справі, яка переглядається, відповідач не заперечував факту несплати позивачу ОСОБА_1 орендної плати, передбаченої умовами Договору, але причиною такого зазначав неможливість використання земельної ділянки, переданої в оренду, у зв`язку із перебуванням її в межах тимчасово окупованої рф території у 2022 року, а в подальшому – через забруднення (можливе забруднення) вибухонебезпечними предметами. 
Так, на підставі Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, в Україні введено воєнний стан із 5 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався у порядку, передбаченому законодавством України, та діє на даний час.
Після введення на території країни воєнного стану Торгово–промисловою палатою України усім зацікавленим особам надіслано листа від 28 лютого 2022 року №2024/02.0-7.1, в якому засвідчено настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), якими є військова агресія Російської Федерації проти України. 
У листі Торгово–промислова палата України підтвердила, що зазначені обставини, починаючи з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).
07 жовтня 2022 року Миколаївська обласна рада прийняла рішення №9 «Про наявність обставин непереборної сили та перелік суб`єктів господарювання, що постраждали внаслідок таких дій», яким визнала обставини, що склалися на території Миколаївської області у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та стали підставою введення воєнного стану в Україні, обставинами непереборної сили з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення. 
За наказом Міністерства реінтеграції від 22 грудня 2022 року №309 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» Снігурівська міська територіальна громада, в межах якої розташована земельна ділянка позивача, віднесена до територій, що перебували у тимчасовій окупації у період з 4 березня по 11 листопада 2022 року.
Наступним наказом Міністерства розвитку громад і територій України № 376 від 28 лютого 2025 року «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» Снігурівську місцеву територіальну громаду після деокупації, починаючи 11 листопада 2022 року, віднесено до територій, на яких можливим є ведення бойових дій.
Пунктами 13.1, 13.2 Додаткової угоди сторони передбачили, що за невиконання або неналежне виконання Договору сторони несуть відповідальність відповідно до закону та цього Договору. Сторона, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності, якщо вона доведе, що це порушення сталося не з її вини.
Частиною 1 статті 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок непереборної сили.
Відповідно до положень частини 6 статті 762 ЦК України наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.
У пунктах 6.8-6.10 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 травня 2018 року у справі № 910/7495/16 (провадження № 12-37гс18) зазначено, що норма частини шостої статті 762 ЦК України визначає в якості підстави звільнення від зобов`язання сплатити орендну плату об`єктивну безпосередню неможливість використовувати передане у найм майно (бути допущеним до приміщення, знаходитись у ньому, зберігати у приміщенні речі тощо) через обставини, за які орендар не відповідає.
Підпунктом 3 пункту 27 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України визначено, що під час дії воєнного стану земельні відносини регулюються з урахуванням такої особливості: власники, користувачі земельних ділянок не несуть відповідальності за невиконання вимог щодо використання земель за цільовим призначенням, що полягає у невикористанні земельної ділянки, право власності, користування якою виникло до введення воєнного стану.
Обставини, зазначені у нормі частини шостої статті 762 ЦК України, повністю не охоплюються поняттям форс-мажорних обставин, адже на відміну від останніх, ознаками яких є їх об`єктивна та абсолютна дія, а також непередбачуваність, перші можуть бути спричинені, зокрема, й безпосередньо вольовою дією орендодавця, тобто обставини згідно з частиною шостою статті 762 ЦК України можуть включати обставини непереборної сили та випадку, втім не обмежуються ними.
Велика Палата Верховного Суду також зауважила, що відсутність у частині шостій статті 762 ЦК України вичерпного переліку обставин, які унеможливлюють використання орендарем майна, підстав виникнення таких обставин, засобів їх підтвердження свідчить про те, що підставою для застосування цієї норми є встановлення факту неможливості використання орендарем майна з незалежних від нього причин на загальних підставах, визначених процесуальним законодавством.
Той факт, що ТПП України у листі від 28 лютого 2022 року №2024/02.0-7.1 засвідчила відповідну форс-мажорну обставину сам собою не є підставою для звільнення або зменшення відповідальності за невиконання/неналежне виконання договірних зобов`язань.
Воєнний стан, як обставина непереборної сили, звільняє від відповідальності лише у разі, якщо саме внаслідок пов`язаних із нею обставин компанія/фізична особа не може виконати ті чи інші зобов`язання. При цьому, наявність сертифікату ТПП України про форс-мажор суд має оцінювати у сукупності з іншими доказами, тобто дані обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку.
Подібні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду від 15 червня 2023 року у справі № 910/8580/22.
Посилання на наявність обставин форс-мажору використовується стороною, яка позбавлена можливості виконувати договірні зобов`язання належним чином, для того, щоб уникнути застосування до неї негативних наслідків такого невиконання. Інша ж сторона договору може доводити лише невиконання/неналежне договору контрагентом, а не наявність у нього форс-мажорних обставин (як обставин, які звільняють сторону від відповідальності за невиконання). Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору (постанови Верховного Суду від 15 червня 2018 року у справі № 915/531/17, від 26 травня 2020 року у справі № 918/289/19, від 17 грудня 2020 року у справі № 913/785/17, від 30 листопада 2021 року у справі № 913/785/17, від 07 червня 2023 року у справі № 906/540/22).
Як зазначив Верховний Суд у постанові від 13 вересня 2023 року у справі № 910/7679/22сертифікат ТПП України не є єдиним або обов`язковим доказом існування форс-мажорних обставин; наявність форс-мажорних обставин може доводитися й іншими доказами, якщо інше не передбачено законом бо договором.
Лист ТПП України від 28 лютого 2022 року №2024/02.0-7.1 є документом загального інформаційного характеру, цей лист не може вважатися сертифікатом ТПП України, виданим відповідно до положень статті 14-1 Закону «Про торгово-промислові палати в Україні» і не є доказом настання форс-мажору (обставин непереборної сили) для певного суб`єкта господарювання у конкретному зобов`язанні. Водночас Верховний Суд звертає увагу, що навіть за відсутності сертифіката ТПП України, отриманого в передбаченому законом порядку, сторона не позбавлена можливість доводити наявність форс-мажорних обставин іншими доказами, якщо інше не встановлено законом чи договором.
Відповідно до частин першої, третьої статті 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.
Є загальновідомою та не потребує доказування обставина, що територія Снігурівської територіальної громади Миколаївської області, де розташована спірна земельна ділянка, з 19 березня 2022 року по 11 листопада 2022 року перебувала під тимчасовою окупацією російської федерації. Ця обставина не заперечувалась сторонами.
Отже, суд першої інстанції правильно встановив, що протягом вказаного періоду існували форс-мажорні обставини, які об`єктивно унеможливлювали виконання зобов`язань за спірним договором оренди.
Існування таких обставин перешкоджало виконати передбачений договором обов`язок із виплати орендної плати за 2022 рік. Орендар був позбавлений можливості використовувати спірну земельну ділянку для отримання доходів, він не провів у 2022 році посівну кампанію, не здійснив збір урожаю тощо.
Відповідач в апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду першої інстанції в цілому, але не наводить аргументів на спростування такого висновку суду, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення в частині відмови у стягненні орендної плати за 2022 рік.
Щодо несплати орендної плати за 2023 та 2024 роки та розірвання договору оренди земельної ділянки.
Постановою Кабінету Міністрів України №740 від 7 червня 2024 року «Про деякі питання про створення, забезпечення функціонування та ведення реєстру територій, забруднених/імовірно забруднених вибухонебезпечними предметами» затверджено Порядок ведення, адміністрування, користування відомостями реєстру територій, забруднених/імовірно забруднених вибухонебезпечними предметами, внаслідок чого введено у дію реєстр територій та геоінформаційна система, якому відповідає Інтерактивна карта територій, яку адмініструє Державна служба надзвичайних ситуацій (далі ДСНС).
За даними Інтерактивної карти ДСНС, розміщеної на її офіційному сайті за посиланням Розмінування України (https://mine.dsns.gov.ua/), територія Снігурівської територіальної громади Миколаївської області, в межах якої знаходиться земля, належна позивачу, є територією, де виявлені або ймовірно знаходяться вибухонебезпечні предмети.
Відповідно до частини 283-1.2. статті 283-1 Податкового кодексу України період, коли земельні ділянки визнаються забрудненими вибухонебезпечними предметами, визначається як період, що починається з першого числа місяця, на який припадає дата початку обстеження земельної ділянки операторами протимінної діяльності, та завершується останнім числом місяця, в якому такі земельні ділянки визнані придатними для використання.
Для земельних ділянок, що розташовані на територіях, на яких ведуться (велися) активні бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, період, коли земельні ділянки визнаються забрудненими вибухонебезпечними предметами, визначається як період, що починається з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому завершено активні бойові дії або тимчасова окупація на відповідній території (у тому числі коли дата початку обстеження небезпечної території операторами протимінної діяльності настає після дати завершення бойових дій або тимчасової окупації на відповідній території), за умови подання платником плати за землю до органу місцевого самоврядування, військової адміністрації або військово-цивільної адміністрації заяви про потенційне забруднення земельної ділянки вибухонебезпечними предметами та прийняття таким органом місцевого самоврядування, військовою адміністрацією або військово-цивільною адміністрацією рішення про встановлення податкових пільг зі сплати місцевих податків і зборів щодо земельної ділянки, зазначеної у такій заяві, та завершується останнім числом місяця, в якому такі земельні ділянки визнані придатними для використання.
Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, визначається у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку.
Враховуючи, що територія Снігурівської територіальної громади Баштанського району Миколаївської області, в межах якої знаходиться передана позивачем у користування земельна ділянка, як встановив суд, перебувала у тимчасовій окупації по 11 листопада 2022 року, відлік періоду визнання цієї території забрудненою вибухонебезпечними предметами почався з 01 грудня 2022 року. 
Акт про обстеження земельної ділянки, власником якої є позивач, що знаходиться в оренді відповідачів, операторами протимінної діяльності та визнання її придатною для використання відсутній.
Проаналізувавши наведені обставини та норми матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає встановленим, що територія Снігурівської територіальної громади Баштанського району Миколаївської області, в межах якої знаходиться спірна земельна ділянка, власником якої є ОСОБА_2 , протягом 2023-2024 років була віднесена до територій, де виявлені або ймовірно знаходяться вибухонебезпечні предмети, що виключає їх безпечне використання ТОВ «ЮТС-АГРОПРОДУКТ» як орендарем для отримання сільськогосподарської продукції.
Враховуючи наведене та встановлені колегією суддів обставини справи, слід визначити, що земельні ділянки, які знаходяться в межах громади, що визнана як місце забруднення чи імовірного забруднення вибухонебезпечними предметами, не могли бути використані ТОВ «ЮТС- АГРОПРОДУКТ» для сільськогосподарського виробництва за умовами договору оренди в період 2023-2024 років, внаслідок чого ТОВ «ЮТС- АГРОПРОДУКТ» як орендар майна звільняється від обов`язку з виплати орендної плати за цей час як з підстав, визначених законом, так і за умовами договору оренди, які узгоджені його сторонами.
Наданий на підтвердження доводів позову представником позивачки акт візуального обстеження №6 від 05 серпня 2025 року (а.с. 155-156), відповідно до якого комісією з візуального обстеження земельної ділянки в межах території Снігурівської міської територіальної громади з`ясовано, що земельні ділянки з кадастровим номером 4825783700:10:000:0012, власником яких є ОСОБА_2 , використовується за цільовим призначенням, засіяна соняшником під врожай 2025 року, не підтверджує використання відповідачем ТОВ «ЮТС- АГРОПРОДУКТ» (обробіток, сівба та збирання врожаю) цих земельних ділянок у 2023 та 2024 роках. 
З урахуванням наведеного колегія суддів дійшла висновку, що відсутня вина ТОВ «ЮТС- АГРОПРОДУКТ» за невиконання обов`язку зі сплати орендної плати за 2023 та 2024 роки, оскільки орендар не міг користуватися у цей час орендованим майном із незалежних від нього причин, а саме у зв`язку з тим, що після деокупації 11 листопада 2022 року територія, на якій розташована спірна земельна ділянка, є територією, ймовірно, забрудненою вибухонебезпечними предметами, тому орендар не проводив посівну кампанію та кампанію щодо збору врожаю.
Такі обставини з урахуванням положень частини 6 статті 762 ЦК України є підставою для звільнення відповідача від обов`язку зі сплати орендної плати позивачеві за 2023-2024 роки, а також виключає застосування до нього наслідків несплати орендної плати у вигляді розірвання договору оренди земельної ділянки, оскільки невиконання обов`язків орендарем відбулося не з вини останнього, а через настання обставин, що перешкоджають використанню орендованої земельної ділянки за призначенням.
З урахуванням вказаного вимоги позивача про стягнення орендної плати за 2023-2024 роки та розірвання договору оренди землі є безпідставними, а тому вони не підлягають задоволенню. 
Аргументи апеляційної скарги про те, що ТОВ «ЮТС-АГРОПРОДУКТ» не є боржниками за зобов`язаннями, передбаченими за цими договорами оренди землі, а тому не повинно бути відповідачем за цим позовом, сплачувати судові витрати за рішенням суду, оскільки відчужили право оренди ТОВ «Перемога-Плюс», колегія суддів відхиляє, так як між сторонами спірні правовідносини стосуються періоду 2022-2024 років, тобто часу, який передував відчуженню права оренди землі (квітень 2025 року).
Тому колегія суддів частково приймає доводи апеляційної скарги (відсутні підстави для скасування рішення в частині відмови у стягнення орендної плати за 2022 рік).
Щодо розподілу судових витрат.
Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції в частині скасовано з ухваленням нового про відмову у позові, наявні підстави для зміни апеляційним судом проведеного розподілу судових витрат та проведення розподілу судових витрат за розгляд справи в апеляційній інстанції.
В силу частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Так, у зв`язку із відмовою у позові, відсутні підстави для стягнення на користь позивача сплаченого ним за подання позовної заяви судового збору.
При поданні апеляційної скарги відповідач сплатив 2906 грн 8 коп. судового збору.
Апеляційна скарга задоволена частково, тому з урахуванням того, що апеляційний суд відмовив у задоволенні позовних вимог, які були задоволені судом першої інстанції, з позивача на користь відповідача слід стягнути частину сплаченого ним судового збору – 2421 грн. 06 коп. (1614,04 (стягнутий судом першої інстанції судовий збір) х150%).
Керуючись статтями 367, 368, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮТС– АГРОПРОДУКТ» задовольнити частково.
Рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 17 листопада 2025 року в частині задоволення позовних вимог про розірвання договору оренди землі, стягнення заборгованості з орендної плати за 2023, 2024 роки та розподілу судових витрат скасувати, ухвалити в цій частині нове судове рішення.
В позові ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮТС–АГРОПРОДУКТ», Товариства з обмеженою відповідальністю «Перемога-Плюс» про розірвання договору оренди землі та стягнення заборгованості з орендної плати за договором оренди землі за 2023, 2024 роки відмовити.
Рішення суду в частині відмови у стягненні заборгованості з орендної плати за 2022 рік залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: Миколаївська область, Баштанський район, село Івано-Кепине, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮТС– АГРОПРОДУКТ», ЄДРПОУ 41101589, 2421 грн 06 коп. судового збору за перегляд справи в суді апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Головуючий:     Т.М. Базовкіна

Судді:       Л.М. Царюк

Ж.М. Яворська

_____________________________________________
Повна постанова складена 17 лютого 2026 року