Справа № 420/41123/25 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Єфіменка К.С., розглянувши в письмовому провадженні у порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) ( АДРЕСА_2 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,- 

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) за результатом якого позивач просить: 
визнати протиправними дії НОМЕР_3 прикордонного загону Державної прикордонної служби України щодо не нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього грошове забезпечення за несвоєчасний остаточний розрахунок при звільненні (виплата індексації грошового забезпечення за період з 17.03.2016 по 28.02.2018), за період з 03.09.2024 по 03.03.2025 включно;
зобов`язати НОМЕР_3 прикордонний загін Державної прикордонної служби України сплатити на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за несвоєчасний остаточний розрахунок при звільненні (виплата індексації грошового забезпечення за період з 17.03.2016 по 28.02.2018), за період з 03.09.2024 по 03.03.2025 включно відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що наказом від 02.09.2024 № 1221-ос начальника НОМЕР_4 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України позивача, майстер-сержанта, остання штатна посада техніка-водія другої мобільної групи зв`язку відділення зв`язку прикордонної комендатури швидкого реагування вогневої підтримки (із місцем дислокації Криштопівка) звільнено з військової служби за підпунктом «г» (через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): військовослужбовці, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо другий з батьків такої дитини (дітей) помер, позбавлений батьківських прав, визнаний зниклим безвісти або безвісно відсутнім, оголошений померлим, відбуває покарання у місцях позбавлення волі, а також коли особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду або запис про батька такої дитини в Книзі реєстрації народжень здійснений на підставі частини першої статті 135 Сімейного кодексу України) пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військової обов`язок і військову службу».
Водночас, під час проходження військової служби в НОМЕР_3 та НОМЕР_5 прикордонних загонах у період з 01.01.2016 по 28.02.2018, в порушення вимог ст. 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», ст.1, ч.1,5 ст.2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», йому не виплачувалась індексація грошового забезпечення.
На виконання вказаного рішення суду НОМЕР_3 прикордонним загоном нараховано та виплачено 05 листопада 2025 року ОСОБА_1 за період з 17.03.2016 по 28.02.2018 індексацію грошового забезпечення в сумі 37 105, 08 грн.
Позивач звернувся до відповідача із заявою щодо виплати середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні по виплаті індексації грошового забезпечення. Проте листом від 27.11.2025 №09/O-16446/16750 НОМЕР_3 прикордонний загін повідомив про виконання рішення суду, середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні не виплачено.
Вважаючи, що дії відповідача щодо не виплати середнього заробітку за несвоєчасне нарахування та виплату індексації грошового забезпечення, яку не отримано позивачем під час служби є протиправними позивач за захистом своїх прав звернувся до суду.
Ухвалою суду від 16 грудня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
До суду від представника відповідача, надійшов відзив на позовну заяву у якому, представник вказав, що підстави для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03.09.2024 року по 03.03.2025 року відсутні, тому позовні вимоги є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.
Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, відзиву на позовну заяву, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст.72-79 КАС України, судом встановлено наступні факти та обставини. 
Судом встановлено, що Позивач у період з 03.06.1997 року по 02.09.2024 року проходив військову службу, у тому числі в період з 13.10.2015 року по 16.03.2016 року - у військовій частині НОМЕР_6 , з 17.03.2016 року по 05.03.2024 року - у військової частині НОМЕР_2 , з 07.03.2024 року по 02.09.2024 року - в НОМЕР_4 мобільному прикордонному загоні.
Наказом від 02.09.2024 року № 1221-ос начальника НОМЕР_4 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України Позивача, майстерсержанта, остання штатна посада техніка-водія другої мобільної групи зв`язку відділення зв`язку прикордонної комендатури швидкого реагування вогневої підтримки (із місцем дислокації Криштопівка) звільнено з військової служби за підпунктом «г» (через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): військовослужбовці, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо другий з батьків такої дитини (дітей) помер, позбавлений батьківських прав, визнаний зниклим безвісти або безвісно відсутнім, оголошений померлим, відбуває покарання у місцях позбавлення волі, а також коли особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду або запис про батька такої дитини в Книзі реєстрації народжень здійснений на підставі частини першої статті 135 Сімейного кодексу України) пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військової обов`язок і військову службу».
Під час проходження військової служби в НОМЕР_3 та НОМЕР_5 прикордонних загонах у період з 01.01.2016 по 28.02.2018, в порушення вимог ст.18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», ст.1, ч.1,5 ст.2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», Позивачу не виплачувалась індексація грошового забезпечення.
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14 жовтня 2025 року у справі №420/33170/24 апеляційні скарги ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_6 ), НОМЕР_3 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) задоволено частково, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2025 року змінено, виклавши його резолютивну частину у наступній редакції:
«Визнати протиправними дії НОМЕР_5 прикордонного загону (військова частина НОМЕР_6 ) Державної прикордонної служби України, НОМЕР_3 прикордонного загону (військова частина НОМЕР_2 ) Державної прикордонної служби України щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення січень 2008.
Зобов`язати НОМЕР_5 прикордонний загін (військова частина НОМЕР_6 ) Державної та виплату прикордонної служби України здійснити нарахування ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 16.03.2016, із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення січень 2008. 
Зобов`язати НОМЕР_3 прикордонний загін (військова частина НОМЕР_2 ) Державної прикордонної служби України здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 17.03.2016 по 28.02.2018 із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення січень 2008».
На виконання вказаного рішення суду НОМЕР_3 прикордонним загоном нараховано та виплачено 05 листопада 2025 року ОСОБА_1 за період з 17.03.2016 по 28.02.2018 індексацію грошового забезпечення в сумі 37 105, 08 грн.
11 листопада 2025 року Позивач звернувся до відповідача із заявою щодо виплати середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні по виплаті індексації грошового забезпечення.
Листом від 27.11.2025 №09/O-16446/16750 НОМЕР_3 прикордонний загін повідомив про виконання рішення суду, середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні не виплачено.
Позивач вважає, що має право виплату йому середнього грошового забезпечення за час затримки остаточного розрахунку.
Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.
Правовідносини з приводу грошового забезпечення військовослужбовців регулюються низкою спеціальних актів, а саме: Законом України від 20 грудня 1991 року №2011-XII Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, постановою Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року № 1294 Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року №889 Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій тощо.
Водночас, спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці військовослужбовців, не встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум.
Отже, в даному випадку вірним є застосування норм статті 116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які виникають під час звільнення з військової служби.
Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 28 січня 2021 року (справа № 240/11214/19), від 24 грудня 2020 року (справа № 340/401/20), від 5 серпня 2020 року (справа № 826/20350/16), від 15 липня 2020 року (справа № 824/144/16-а), від 31 жовтня 2019 року (справа № 2340/4192/18), від 26 червня 2019 року у справі № 826/15235/16, від 18 листопада 2022 року у справі № 1.380.2019.005781.
Викладене спростовує доводи апеляційної скарги щодо непоширення на спірні правовідносини норм ст.116 та ст.117 КЗпП України.
Статтею 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Відповідно до ст.117 КЗпП України в чинній редакції, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.
Враховуючи, що повний розрахунок із позивачем було проведено не у день його виключення зі списків особового складу 02.09.2024, а лише 05.11.2025 року, що сторонами не оспорюється.
Отже, відповідачем було проведено фактичний розрахунок з позивачем не у строк, встановлений положеннями ст.116 КЗпП України.
Враховуючи, що позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 всупереч норм чинного законодавства не здійснила з ним повного розрахунку на день виключення зі списків особового складу.
Водночас суд зазначає, що зауважує, що позивача було виключено зі списків особового складу військової частини  НОМЕР_2 та усіх видів забезпечення з 05.03.2024 року.
05.11.2025 року позивачу перераховано індексацію у розмірі 37105,08 грн.
При цьому, 08.05.2024 до Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до НОМЕР_3 Прикордонного загону (військова частина НОМЕР_2 ) Державної прикордонної служби України, в якому позивач просив:
- визнати протиправними дії НОМЕР_3 прикордонного загону Державної прикордонної служби України щодо не нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього грошове забезпечення за час затримки остаточного розрахунку при звільненні, за період з 03.09.2024 по 03.03.2025 включно;
- зобов`язати НОМЕР_3 прикордонний загін Державної прикордонної служби України сплатити на користь ОСОБА_1 його середнє грошове забезпечення за час затримки остаточного розрахунку при звільненні, за період з 03.09.2024 по 03.03.2025 включно відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 04 липня 2025 року по справі № 420/14285/25 адміністративний позов задоволено.
Визнано протиправною бездіяльність НОМЕР_3 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03.09.2024 року по 03.03.2025 року.
Стягнуто з НОМЕР_3 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 середній розмір грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні із військової служби за період з 03.09.2024 року по 03.03.2025 року включно у розмірі 158 358,20 грн. (сто п`ятдесят вісім тисяч триста п`ятдесят вісім гривень 20 коп.). Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 26.08.2025 року рішення Одеського окружного адміністративного суду у справі 420/14285/25 залишено без змін.
Отже, у зв`язку з несвоєчасним проведення розрахунку при звільненні рішенням у справі № 420/14285/25, на відповідача покладено обов`язок щодо нарахування та виплати позивачу середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 03.09.2024 року по 03.03.2025 року.
Судом встановлено, що підставою звернення до суду в зазначеній справі стало донарахування позивачу грошового забезпечення за період з 29.01.2020 по 20.05.2023 роки на виконання рішення суду по справі №420/33169/24.
В свою чергу в розглядаємій судом справі підставою звернення до суду слугувало не нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього грошове забезпечення за несвоєчасний остаточний розрахунок при звільненні (виплата індексації грошового забезпечення за період з 17.03.2016 по 28.02.2018) на виконання рішення суду по справі №420/33170/24.
Тобто позивач фактично просить стягнути середній заробіток за один період у подвійному розмірі, що не відповідає змісту КЗпП України, який не передбачає можливість стягнення подвійного заробітку.
Таким чином, питання виплати позивачу середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні було вирішено у справі № 420/14285/25.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
З урахуванням викладеного, суд робить висновок про відмову у задоволенні позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 7, 9, 241-246, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) ( АДРЕСА_2 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,- відмовити.
Рішення може бути оскаржено безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів в порядку приписів ст.295 КАС України.
Рішення набирає законної сили згідно з приписами ст.255 КАС України. 

Суддя К.С. Єфіменко

.