Придніпровський районний суд м.Черкаси    
Справа № 711/7658/25
Номер провадження2/711/182/26

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 лютого 2026 року м. Черкаси
Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:
Головуючого – судді: Казидуб О.Г.
при секретарі: Шульга А.В.
за участі:
представника позивача – за дорученням: Молчанович Н.О.
відповідача: ОСОБА_1 
відповідача: ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом Виконавчого комітету Черкаської міської ради, як Орган опіки та піклування до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав,
ВСТАНОВИВ :
Позивач Виконавчий комітет Черкаської міської ради, як Орган опіки та піклування (18001, м. Черкаси, вул. Благовісна, 170, ЄДРПОУ 04061547) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) про позбавлення батьківських прав.
Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками малолітнього ОСОБА_3 . Батьки дитини розлучені, проте, проживають разом. Мати ОСОБА_1 має інвалідність другої групи по зору.
24 лютого 2025 року адреса проживання родини відвідана працівниками Служби та сектору ювенальної превенції відділу превенції ЧРУП ГУНП в Черкаській області. На момент відвідування квартира перебувала в антисанітарному стані, відсутні продукти харчування, мати ОСОБА_1 підтвердила, що вона є людиною з особливими потребами, не працює, оскільки, отримує пенсію по інвалідності, дохід родини складається із її пенсії та пенсії чоловіка.
За інформацією Черкаського міського центру соціальних служб від 20 лютого 2025 року № 222 випадок в родині ОСОБА_4 кваліфіковано як складний. За адресою проживання не створені умови для виховання дитини. У двокімнатній квартирі безлад: обдерті шпалери, брудна постільна білизна, на вікнах брудна тюль, шафи відсутні, замість них купи не праного одягу. У холодильнику продукти харчування відсутні, крім макарон.
За інформацією закладу дошкільної освіти комбінованого типу (ясла-садок0 № 35 «Горобинка» Черкаської міської ради, малолітній має затримку мовленнєвого розвитку, що потребує лікування та тривалої роботи логопеда. Зі слів практичного психолога ОСОБА_5 , дитина в собі невпевнена, має низьку самооцінку, спокійний, на заняттях з логопедом постійно перебуває у стані стресу, має тривожний розлад. Мати ОСОБА_1 стверджує, що в неї не має коштів на лікування сина.
У червні 2025 року на засіданні Міждисциплінарної команди встановлено, що мати безініціативна у вирішенні питань щодо подальшої долі сина, сина відвідує, але під час зустрічей спілкується здебільшого з патронатним вихователем на сторонні теми, не виявляє своєї зацікавленості щодо стану здоров`я дитини, визначення рівня навчального закладу, не вбачає необхідності у лікуванні дитини.
Відповідно до висновку про стан здоров`я, фізичний та розумовий розвиток дитини, малолітній має наступні діагнози: F-80.1, F-88.0, Н-52.2. Перебуваючи в родині патронатного вихователя, малолітній пройшов курс лікування, наразі отримує необхідний курс реабілітації, який батьки не в змозі забезпечити дитині, оскільки мають низький батьківський потенціал, не розуміють проблеми та не вчиняють жодних дій для виходу з ситуації.
11 серпня 2025 року на засіданні Міждисциплінарної команди мати ОСОБА_6 повідомила, що має напружені стосунки з чоловіком, останній неодноразово погрожував позбавити її та малолітнього сина житла. З її слів, чоловік ОСОБА_2 не хоче повернення малолітнього в родину, продовжує вживати алкогольні напої. Члени Міждисциплінарної команди встановили, що мати має низький батьківський потенціал, не знає як поводитися з дитиною, не розуміє його проблеми. Патронатний вихователь повідомила, що під час проходження медичної комісії в малолітнього ОСОБА_3 виявлено ряд захворювань, які пов`язані з недостатнім харчуванням. Наразі малолітній набрав вагу, в нього підвищився гемоглобін, дитина пройшла лікарську комісію та отримала документ, що визначає рівень навчального закладу.
Мати не погоджується з висновками фахівців, вказала, що не вбачає за доцільне подальше лікування дитини.
Наразі така безвідповідальна поведінка матері ОСОБА_1 несе загрозу здоров`ю дитини.
Наявними документами підтверджено, що мати ухиляється від виконання покладених на неї обов`язків по вихованню, утриманню та лікуванню сина, що виражається в її бездіяльності та свідомому нехтуванні батьківськими обов`язками, чим позбавила дитину права на належне батьківське виховання та утримання. Комісією не встановлено жодних обставин, які б унеможливлювали виконання матір`ю обов`язків по вихованню малолітнього. Позбавлення батьківських прав повністю відповідає інтересам дитини, яка не повинна страждати через те, що мати не піклується про нього, не дбає про його фізичний та духовний розвиток, свідомо поклавши виконання цих обов`язків на державу.
Просить позбавити батьківських прав громадянку ОСОБА_1 щодо малолітнього ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 . Малолітнього ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , передати органу опіки та піклування для подальшого влаштування.
01 вересня 2025 року ухвалою суду позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче судове засідання.
08 жовтня 2025 року через канцелярію суду Виконавчий комітет Черкаської міської ради як Орган опіки та піклування м. Черкаси надав заяву про збільшення позовних вимог, в якому зазначено, що просять взяти до уваги, що в Свідоцтві про народження малолітнього ОСОБА_3 батьками записані громадяни ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Просить позбавити батьківських прав громадян ОСОБА_2 та ОСОБА_1 щодо малолітнього ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 . Малолітнього ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , передати Органу опіки та піклування для подальшого влаштування.
09 жовтня 2025 року ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті.
25 лютого 2026 року ухвалою суду вирішено перейти зі стадії розгляду справи по суті до стадії підготовчого провадження.
25 лютого 2026 року ухвалою залучено до участі у справі в якості співвідповідача ОСОБА_2 .
Представник позивача за дорученням ОСОБА_7 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задоволити.
Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов визнала та не заперечувала проти його задоволення.
Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов визнав в повному обсязі та не заперечував проти його задоволення.
Суд, заслухавши думку сторін, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи приходить до наступного висновку.
Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 200 ЦПК України, у підготовчому засіданні суд постановляє ухвалу (ухвали) про процесуальні дії, що необхідно вчинити до закінчення підготовчого провадження та початку судового розгляду справи по суті. За результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про: залишення позовної заяви без розгляду; закриття провадження у справі; закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті. За результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.
Враховуючи той факт, що відповідачі в попередньому підготовчому судовому засіданні позов визнали, суд приходить до висновку про можливість ухвалення рішення.
Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 81 цього Кодексу. 
Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Докази надаються сторонами та іншими. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч.2, 3 ст. 77 ЦПК). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст. 78 ЦПК).
В судовому засіданні встановлено, що відповідно до копії Свідоцтва про народження Серії НОМЕР_2 , виданого Придніпровським районним у м. Черкаси відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, ІНФОРМАЦІЯ_3 народився ОСОБА_8 .
В графі «батько» вказано – « ОСОБА_2 », в графі «мати» вказано – « ОСОБА_1 ».
04 березня 2025 року рішенням Виконавчого комітету Черкаської міської ради № 167 вирішено влаштувати з 24.02.2025 малолітнього ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , до сім`ї патронатного вихователя ОСОБА_9 терміном на три місяці.
21 травня 2025 року рішенням Виконавчого комітету Черкаської міської ради №599 продовжено з 24.05.2025 строк перебування малолітнього ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , в сімї патронатного вихователя ОСОБА_9 , терміном на 3 місяці.
В матеріалах справи є Висновок Виконавчого комітету Черкаської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав громадянки ОСОБА_1 щодо малолітнього ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , з якого вбачається, що «виконавчий комітет Черкаської міської ради, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити батьківських прав громадянку ОСОБА_1 щодо малолітнього ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 ». 
Також, в матеріалах справи є Висновок Виконавчого комітету Черкаської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав громадянина ОСОБА_2 щодо малолітнього ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , з якого вбачається, що «виконавчий комітет Черкаської міської ради, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити батьківських прав громадянина ОСОБА_2 щодо малолітнього ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 ».
Відповідно до ч. 1 ст.32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України.
Приписами ч.3 ст.51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Згідно з положеннями абз.3 ч.2 ст.3СК України дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.
Положеннями ч.1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989р., ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991р. (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ст.18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
В ст.7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
У статті 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною належної освіти, готувати її до самостійного життя.
Згідно з ч.2, 4 ст.155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.
Відповідно до частин першої та другої статті 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам.
Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.
Так, згідно з п. 2 ч. 1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини, передбачені статтею 166 СК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Отже, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав.
Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав, подання відповідачем апеляційної скарги свідчить про його інтерес до дитини.
Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом у постановах від 26 грудня 2018 року у справі № 404/6391/16-ц (провадження № 61-40224св18), від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20).
Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04, наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.
За положеннями частини першої статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року дитина може бути розлучена з батьками у разі, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», заява № 39948/06, рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04).
Вирішення питання про позбавлення відповідача батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у його право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним.
Враховуючи особливості правовідносин, що склались між сторонами, суд з однієї сторони має розглянути правомірність втручання в право відповідача на повагу до сімейного життя, що гарантовано статтею 8 Конвенції.
З іншої сторони обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини (статті 1, 9 Конвенції).
Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 р. № 3, надає чітке визначення поняття ухилення від виконання батьківських обов`язків, наприклад не піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечуються необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 11.07.2017р. у справі «М. С. проти України» вказав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09).
В судовому засіданні встановлено, що відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не піклуються про малолітнього ОСОБА_3 , не проявляють зацікавленості в її долі, не цікавляться успіхами, станом здоров`я, не піклуються про фізичний та духовний розвиток дитини, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування.
Тобто, судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не виконують покладених законом на батьків обов`язків, не беруть педагогічної, матеріальної або будь-якої іншої участі у вихованні малолітнього ОСОБА_3 .
На думку суду, відповідачами свідомо обрано такі життєві умови, за якими їхня участь у вихованні дитини є мінімальною та недостатньою, що в свою чергу свідчить про їхнє ухилення від виконання батьківських обов`язків в розумінні статті 164 СК України.
ЄСПЛ у рішенні від 30 червня 2020 року у справі «Ілля Ляпін проти росії», заява № 70879/11, встановив відсутність порушень національними судами російської федерації статті 8 Конвенції (право на повагу до приватного та сімейного життя), а також зауважив, що, якщо батько значний проміжок часу не підтримує стосунки з дитиною, його можна позбавити батьківських прав. І в цьому немає порушення права на сімейне життя, гарантованого Конвенцією.
Враховуючи вищевикладене, найкращі інтереси малолітнього ОСОБА_3 , а також те, що відповідачі фактично не виконують свої батьківські обов`язки, суд вважає за необхідне позбавити відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 батьківських прав щодо малолітнього ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 та передати його Органу опіки та піклування для подальшого влаштування.
На підставі ст.ст. 150, 164, Сімейного Кодексу України та керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 264, 265 ЦПК України, Постановою Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 р. № 3, суд, - 
ВИРІШИВ:
Позовні вимоги Виконавчого комітету Черкаської міської ради, як Орган опіки та піклування до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав - задовольнити.
Позбавити батьківських прав ОСОБА_1 та ОСОБА_2  щодо малолітнього ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , та передати його Органу опіки та піклування для подальшого влаштування.
Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий:	  	О.  Г.  Казидуб