КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Справа № 357/8049/25
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/5297/2026
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 лютого 2026 року м. Київ
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів 
судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Болотова Є.В.,
суддів: Музичко С.Г., Сушко Л.П., 
при секретарі Ганжалі С.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, 
за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 на рішення Білоцерківського районного суду Київської області від 30 жовтня 2025 року та на додаткове рішення Білоцерківського районного суду Київської області від 20 листопада 2025 року, ухвалених під головуванням судді Кошеля Б.І.,-

встановив:

У травні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з названим позовом.
Позивач просила: стягнути з ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» недоплачене страхове відшкодування у розмірі 17 555 грн 56 коп. та витрати на проведення судової експертизи для визначення матеріального збитку у розмірі 6 200 грн 00 коп.; стягнути з ОСОБА_2 матеріальну шкоду, завдану в результаті дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 52 466 грн 64 коп. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 08 березня 2024 року сталась дорожньо-транспортна пригода за участі належного позивачу транспортного засобу «ToyotaLandCruiser», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_3 , та транспортного засобу «Toyota Prius», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 .
Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09 квітня 2024 року у справі № 357/4303/24 ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 вересня 2024 у справі № 357/4306/24 водія ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. 
Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 станом на дату дорожньо-транспортної пригоди застрахована у ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп». Товариство виплатило позивачу страхове відшкодування у розмірі 69 888 грн 86 коп.
ОСОБА_1 зазначає, що згідно висновку експерта № 201 від 26 листопада 2024 року вартість відновлювального ремонту автомобіля «ToyotaLandCruiser», д.н.з. НОМЕР_1 , з урахуванням фізичного зносу складових, необхідних під час ремонту, без урахування ПДВ складових, становить 174 888 грн 83 коп. 
Позивач просила стягнути із страхової компанії недоплачене страхове відшкодування у розмірі 17 555 грн 56 коп. (174 888 грн 83 коп./2 (кількість відповідальних осіб за заподіяну шкоду) - 69 888 грн 86 коп. (сума виплаченого страховиком страхового відшкодування) та витрати на проведення судової експертизи для визначення матеріального збитку у розмірі 6 200 грн 00 коп.
ОСОБА_1 вважає, що із ОСОБА_2 підлягає стягненню різниця між розміром завданих матеріальних збитків внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та виплаченим страховою компанією відшкодуванням, з урахуванням ступеню вини відповідача 80 %, у загальному розмірі 52 466 грн 64 коп.
Рішенням Білоцерківського районного суду Київської області від 30 жовтня 2025 рокупозовні вимоги задоволено.
Стягнутоз приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь ОСОБА_1 недоплачене страхове відшкодування у розмірі 17 555 грн 56 коп., відшкодування витрат на проведення судової експертизи з визначення розміру матеріального збитку 1 550 грн 00 коп. та судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 302грн 80 коп.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 52 466 грн 64 коп., витрати на проведення судової експертизи з визначення розміру матеріального збитку у розмірі 4 650 грн 00 коп. та судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 908 грн 40 коп.
У листопаді 2025 року представник ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення суду, у якій просив вирішити питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 12 500 грн 00 коп. пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Додатковим рішенням Білоцерківського районного суду Київської області від 20 листопада 2025 року названу заяву задоволено.
Стягнуто з приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3 125 грн 00 коп.
Стягнутоз ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі  9 375 грн 00 коп.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 просить рішення суду від 30 жовтня 2025 року та додаткове рішення суду від 20 листопада 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення суду про відмову у задоволені позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
У судовому засіданні представник ОСОБА_2 підтримав доводи апеляційної скарги.
Представник ОСОБА_1 заперечив щодо вимог апеляційної скарги.
Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, про його час і місце повідомлені належним чином. 
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції зазначив, що при визначені розміру страхового відшкодування ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» безпідставно не було враховано висновок експерта № 201 від 26 листопада 2024 року, згідно якого, вартість відновлювального ремонту автомобіля «Toyota Land Cruiser», д.н.з. НОМЕР_1 , з урахуванням фізичного зносу складових, необхідних під час ремонту, без урахування ПДВ складових, становить 174 888 грн 83 коп. 
Враховуючи висновок експерта № 201 від 26 листопада 2024 року, судом першої інстанції стягнуто із ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» недоплачену суму страхового відшкодування в розмірі 17 555 грн 56 коп. (174 888 грн 83 коп./2 (кількість відповідальних осіб за заподіяну шкоду) - 69 888 грн 86 коп. (сума виплаченого страховиком страхового відшкодування) та витрати на проведення судової експертизи для визначення матеріального збитку у розмірі 6 200 грн 00 коп.
Судом першої інстанції встановлено, що ступінь вини у настанні дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 становить 80 %, а ОСОБА_3 - 20 %. На користь ОСОБА_1 із ОСОБА_2 стягнуто 52 466 грн 64 коп. в рахунок відшкодування шкоди, відповідно до ст. 1194 ЦК України, з розрахунку: 174 888 грн 83 коп. (вартість відновлювального ремонту автомобіля) х 80 % (ступінь вини) - 69 888 грн 86 коп. (сплачена страховиком сума страхового відшкодування) - 17 555 грн 56 коп. (сума недоплаченого страхового відшкодування).
Стягуючи із ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» та ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу у загальному розмірі 12 500 грн 00 коп. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, судом першої інстанції зазначено, що заявлений представником ОСОБА_1 розмір понесених витрат не є завищеним, відповідає критерію розумності та справедливості.
Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції.
Встановлено, що 08 березня 2024 року сталась дорожньо-транспортна пригода за участі належного позивачу транспортного засобу «Toyota Land Cruiser», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_3 , та транспортного засобу «Toyota Prius», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 .
Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09 квітня 2024 року у справі № 357/4303/24 ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Відповідно до постанови суду, 08 березня 2024 року о 18 год 10 хв, ОСОБА_3 на автодорозі Р-04, 115 км., керуючи транспортним засобом «Toyota Land Cruiser», д.н.з. НОМЕР_3 , не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою та перед початком виконання маневру обгону, не переконався, що смуга зустрічного руху на яку він буде виїжджати вільна від транспортних засобів на достатній для цього відстані, внаслідок чого здійснив зіткнення з транспортним засобом «Toyota Prias», д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався в попутному напрямку та виконував маневр повороту ліворуч, що призвело до пошкодження транспортних засобів з матеріальними збитками, чим порушив п. 2.3 б, 14.2 в Правил дорожнього руху.
Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 вересня 2024 у справі № 357/4306/24 водія ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. 
Відповідно до постанови суду, 08 березня 2024 року о 18 год 10 хв в Білоцерківському районі, а/д Р-04 115 км, водій ОСОБА_2 під час керування транспортним засобом «Toyota Prius», д.н.з. НОМЕР_2 , була не уважна, не стежила за дорожньою обстановкою та відповідно не реагувала на її зміну та під час виконання маневру, а саме повороту ліворуч, не переконавшись у безпеці маневру скоїла зіткнення з транспортним засобом «Toyota Land Cruiser», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_3 , який рухався позаду в попутному напрямку та здійснював маневр обгону, в наслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження та завдано матеріальних збитків, чим порушила вимоги п. 2.3 «б», 10.1 Правил дорожнього руху.
Згідно висновку експерта № 201 від 26 листопада 2024 року по дослідженню визначення матеріального збитку, складеного на замовлення позивача судовим експертом Петрушанко В.Ф., вартість відновлювального ремонту автомобіля «Toyota Land Cruiser», д.н.з. НОМЕР_3 , з урахуванням фізичного зносу складових, необхідних під час ремонту, без урахування ПДВ складових, становить 174 888 грн 83 коп.
ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» визначило суму страхового відшкодування на підставі звіту № 46268 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу від 19 лютого 2025 року, виконаного оцінювачем ОСОБА_4 та 10 березня 2025 року виплатило позивачу страхове відшкодування у розмірі 69 888 грн 86 коп.
Обгрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 зазначила, що страховою компанією визначено розмір заподіяної шкоди на підставі неналежного доказу, не погодило із позивачем суму страхового відшкодування та не проведено експертизу для визначення розміру завданої шкоди.
Враховуючи, що вартість відновлювального ремонту транспортного засобу становить 174 888 грн 83 коп., а також наявність вини у діях обох учасників дорожньо-транспортної пригоди, позивач просила стягнути із страхової компанії недоплачену суму страхового відшкодування в розмірі 17 555 грн 56 коп. та витрати на проведення судової експертизи для визначення матеріального збитку у розмірі 6 200 грн 00 коп.
ОСОБА_1 вважала, що ступінь вини ОСОБА_2 у настанні дорожньо-транспортної пригоди становить 80 %, а ступінь вимни ОСОБА_3 - 20 %. Позивач просила стягнути із ОСОБА_2 52 466 грн 64 коп. в рахунок відшкодування шкоди (174 888 грн 83 коп. (вартість відновлювального ремонту автомобіля) х 80 % (ступінь вини) - 69 888 грн 86 коп. (сплачена страховиком сума страхового відшкодування) - 17 555 грн 56 коп. (сума недоплаченого страхового відшкодування).
Відповідно до положень ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно із ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. 
За ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Відповідно до ч. 2 ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Згідно зі ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
За ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
Судом встановлено, що 08 березня 2024 року сталась дорожньо-транспортна пригода за участі належного позивачу транспортного засобу «ToyotaLandCruiser», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_3 , та транспортного засобу «Toyota Prius», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 .
Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09 квітня 2024 року у справі № 357/4303/24 ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 вересня 2024 у справі № 357/4306/24 водія ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. 
Виплачуючи ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 69 888 грн 86 коп. ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» взяло до уваги звіт № 46268 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу від 19 лютого 2025 року, виконаного оцінювачем ОСОБА_4 . Вказаний звіт виготовлено стонам на 08 березня 2024 року, тобто на дату вчинення дорожньо-транспортної пригоди.
Згідно ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Враховуючи, що страхове відшкодування ОСОБА_1 виплачено 10 березня 2025 року, відтак, ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» необґрунтовано взято до уваги результати звіту, складеного станом на 08 березня 2024 року.
Обгрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 зазначала, що звіт № 46268 від 19 лютого 2025 року містить дані про вартість складових, які підлягають заміні, за курсом станом на 08 березня 2024 року, що не відповідає реальним грошовим витратам, необхідним для відновлення пошкодженого транспортного засобу у 2025 році.
ОСОБА_1 додано до заяви про страхове відшкодування копію висновку експерта № 201 від 26 листопада 2024 року, складеного на замовлення позивача судовим експертом Петрушанко В.Ф., щодо вартості відновлювального ремонту автомобіля «Toyota Land Cruiser», д.н.з. НОМЕР_3 . З урахуванням фізичного зносу складових, необхідних під час ремонту, без урахування ПДВ складових вартість ремонту становить 174 888 грн 83 коп.
Страховою компанією не взято вказаний висновок до уваги під час обчислення суми страхового відшкодування.
Колегія суддів погоджується із посиланням суду першої інстанції про те, що страховою компанією безпідставно не враховано наданий ОСОБА_1 висновок експерта № 201 від 26 листопада 2024 року під час визначення розміру страхового відшкодування. У наданому висновку експерта зазначено про те, що він складений для подання до суду, та згідно ч. 7 ст. 102 ЦПК України експерт попереджений (обізнаний) про відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку.
Положеннями п. 36. 3 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб.
Відтак, ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» мало бути сплачено ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 87 444 грн 42 коп. (174 888 грн 83 коп. / 2). 
Враховуючи вищевикладене, судом першої інстанції обгрунтовано стягнуто на користь ОСОБА_1 із страхової компанії недоплачену суму страхового відшкодування в розмірі 17 555 грн 56 коп. та витрати на проведення судової експертизи для визначення матеріального збитку у розмірі 6 200 грн 00 коп.
У п. 8 пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, що особи, які спільно завдали шкоди, тобто завдали неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями, або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілими (статті543, 1190 ЦК України). У такому самому порядку відповідають особи, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, за шкоду, завдану внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки іншим особам. Спір про відшкодування шкоди, завданої при цьому самим джерелам підвищеної небезпеки кожним із їх володільців перед інших із них, вирішується за правилами статті 1188 ЦК України, а саме: шкода, завдана одному з володільців із вини іншого, відшкодовується винним; не відшкодовується шкода, завдана володільцю лише з його вини; за наявності вини всіх володільців розмір відшкодування визначається судом у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (тобто залежно від ступеня вини кожного); у разі відсутності вини володільців у взаємному завданні шкоди жоден із них не має права на відшкодування.
Визначаючи ступінь вини ОСОБА_2 (80 %), судом першої інстанції правильно взято до уваги встановлені фактичні обставини дорожньо-транспортної пригоди та причинний зв`язок між протиправною поведінкою відповідача та завданою шкодою.
Враховуючи, що ступінь вини ОСОБА_2 у настанні дорожньо-транспортної пригоди становить 80 %, відтак, судом першої інстанції обгрунтовано стягнуто із відповідача 52 466 грн 64 коп. в рахунок відшкодування завданої шкоди (174888 грн 83 коп. (вартість відновлювального ремонту автомобіля) х 80 % (ступінь вини) - 69 888 грн 86 коп. (сплачена страховиком сума страхового відшкодування) - 17 555 грн 56 коп. (сума недоплаченого страхового відшкодування).
Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції за відсутності висновку експерта неправомірно самостійно встановлено ступінь вини учасників дорожньо-транспортної пригоди 80/20 %, колегія суддів відхиляє, оскільки за наявності вини всіх володільців транспортних засобів розмір відшкодування визначається судом у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (тобто залежно від ступеня вини кожного). Вказане відповідає положенням ч. 1 ст. 1188 ЦК України.
У листопаді 2025 року представник ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення суду, у якій просив вирішити питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 12 500 грн 00 коп. пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Додатковим рішенням Білоцерківського районного суду Київської області від 20 листопада 2025 року названу заяву задоволено.
Стягнуто з приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3 125 грн 00 коп.
Стягнутоз ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 9 375 грн 00 коп.
Відповідно до ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:
1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;
2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати;
3) судом не вирішено питання про судові витрати;
4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених ст. 430 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Частиною 3 статті 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Згідно ч. ч. 2, 3, 4 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:  1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Представник  ОСОБА_1 просив стягнути витрати на правничу допомогу у розмірі 12 500 грн 00 коп.
На підтвердження витрат на правничу допомогу представником ОСОБА_1. надано копію: договору про надання правничої допомоги від 12 березня 2024 року; додатку до договору про надання правничої допомоги; акту приймання-передачі виконаних робіт від 31 жовтня 2025 року; детального опису робіт від 31 жовтня 2025 року; квитанції до прибуткового касового ордера № 18.
В акті приймання-передачі наданих послуг від 31 жовтня 2025 року зазначено: 
- зустріч, усна консультація, узгодження правової позиції - 20 травня 2025 року - 1 000 грн 00 коп.; 
- складання позовної заяви - 28 травня 2025 року - 4 000 грн 00 коп.;
- складання відповіді на відзив ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп»  - 23 липня 2025 року - 3 500 грн 00 коп.; 
- складання відповіді на відзив ОСОБА_2 - 08 серпня 2025 року - 2 000 грн 00 коп.;
- складання письмових пояснень у справі - 21 серпня 2025 року - 2 000 грн 00 коп.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).
Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.
З урахуванням критеріїв співмірності складності справи та обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обгрунтовано стягнуто на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу із ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» у розмірі 3 125 грн 00 коп. та із ОСОБА_2 у розмірі 9 375 грн 00 коп. 
Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не надано доказів на підтвердження фактичної сплати заявленого розміру витрат на правничу допомогу, колегія суддів відхиляє, оскільки долучена до матеріалів справи копія квитанції до прибуткового касового ордера № 18 належним чином підтверджує факт оплати послуг з надання правової допомоги на суму 12 500 грн 00 коп.
Інші доводи апеляційної скарги також не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального або неправильне застосування норм процесуального права.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від 30 жовтня 2025 року та додаткове рішення суду від 20 листопада 2025 року ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак підстав для їх скасування за доводами апеляційної скарги немає.
Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 382 Цивільного процесуального кодексу України, суд,- 
постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Білоцерківського районного суду Київської області від 30 жовтня 2025 року залишити без змін.
Додаткове рішення Білоцерківського районного суду Київської області від 20 листопада 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Повний текст складено 02 березня 2026 року.

Суддя-доповідач Є.В. Болотов 

Судді: С.Г. Музичко 

Л.П. Сушко