ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

22 квітня 2026 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 738/1904/25
Головуючий у першій інстанції – Волошина Н. В.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/836/26

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:
головуючого-судді: Онищенко О.І.
суддів: Скрипки А.А., Шарапової О.Л.
секретар: Шкарупа Ю.В. 
Позивач: ОСОБА_1 
Відповідач: ОСОБА_2 
Особа, яка подала апеляційну скаргу: ОСОБА_1 
Розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на рішення Менського районного суду Чернігівської області від 29 грудня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист прав споживачів (суддя Волошина Н.В.), ухвалене о 16 год. 16 хв. у м.Мена,
В С Т А Н О В И В:
У серпні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 133 264 грн у відшкодування матеріальної шкоди, а також 100 000 грн у відшкодування моральної шкоди. Позов мотивовано тим, що позивачу на праві власності належить житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . У серпні 2024 року ОСОБА_1 замовив послугу у фізичної особи ОСОБА_2 – ремонтні роботи та уклав усний договір, відповідно до якого відповідач повинен був виконати роботи: перероблення кладової кімнати під ванну кімнату, встановлення ванної, унітазу, бойлеру, заміна підлоги, заміна двох старих вікон на нові металопластикові, заміна розеток та встановлення ізоляції, заміна дверей та фундаменту, дверні замки в кімнатах, зробити стелаж, провести світло та вимикачі, встановити мийку на кухні. З серпня 2024 року відповідач розпочав виконання будівельних робіт і періодично брав на це грошові кошти. 18 жовтня 2024 року ОСОБА_2 повідомив ОСОБА_1 про необхідність заплатити ще 27 000 грн, що позивач і зробив. За доводами позивача, він та його матір неодноразово зверталися до ОСОБА_2 з вимогою, щоб він продовжував виконувати роботи та виконав їх якісно, проте він відмовився. Невиконаними роботами залишились: не встановлена ванна, унітаз не прикручений, розетки та вимикачі не встановлені, двері вхідні та інші не працюють, стелаж не прикручений, підлога прогинається, з`явилась велика дірка у вікні, дах та стеля пошкоджені і від опадів протікають, поріг розбитий. Експертом Чернігівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру встановлено вартість неякісно виконаних ремонтно-будівельних робіт, що становить 32 330 грн. Окрім того, внаслідок неякісно проведених робіт відповідачем були неправильно використані та пошкоджені матеріали, які були придбані для виконання ремонтно-будівельних робіт, на загальну суму 49 892 грн. Також ОСОБА_1 вказує, що на його користь необхідно стягнути вартість сплачених робіт 39 600 грн. Вказує, що внаслідок таких робіт йому була спричинена моральна шкода, оскільки він хвилюється через грошові кошти, які було витрачено, та те, що не може в повній мірі користуватись житловим будинком і проживати в ньому.
Рішенням Менського районного суду Чернігівської області від 29 грудня 2025 року в задоволенні позову відмовлено. Рішення суду мотивовано тим, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження обсягу ремонтно-будівельних робіт, про виконання яких було досягнуто усної домовленості між представником позивача та ОСОБА_2 . Доводи щодо заподіяння відповідачем шкоди, а також розмір матеріального збитку не доведено належними та допустимими доказами. Суду не надано належних доказів, зокрема медичної документації, на підтвердження стану здоров`я позивача, зокрема його суттєвого погіршення після виконання відповідачем ОСОБА_2 ремонтних робіт у його будинку. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати вказане рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог. Апеляційна скарга мотивована тим, що виконані ОСОБА_2 ремонтно-будівельні роботи зроблені неякісно, що частково підтверджується висновком експерта, а частково було доведено в суді першої інстанції перепискою з відповідачем. Позивач вказує, що згідно з фотоілюстраціями, які додані до апеляційної скарги, відповідач виконав роботи неякісно, а саме: неякісно встановлені розетки та вимикачі, неякісно встановлені двері та гіпсокартон, між підлогою і стінами щілини, дірка в стелі. ОСОБА_1 вважає неправомірною відмову суду в стягненні на його користь моральної шкоди, оскільки внаслідок дій відповідача стан здоров`я позивача суттєво погіршився, стрес, неспокій, тривога, зневіра відображається на його психологічному здоров`ї, внаслідок дій відповідача позивач змушений звертатися до експертів, юристів, поліції, суду за відновленням справедливості.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить відмовити в її задоволенні. Відповідач вказує, що представник позивача ОСОБА_3 здійснювала оплату за фактично виконані роботи тільки після їх погодження щодо якості, що підтверджується перепискою, яка додана до позовної заяви, зауважень до відповідача ніяких не було. ОСОБА_2 завчасно повідомив її, що він не є професійним будівельником, а працює пожежником, проте вона погодилась на його умови. За доводами відповідача, жодним належним доказом, зокрема медичною документацією, на підтвердження стану здоров`я позивача, зокрема, його суттєвого погіршення після виконання відповідачем ремонтних робіт у його будинку, не підтверджено. Медичні документи, які додані до апеляційної скарги, не були надані в суді першої інстанції, а також відносяться до 2025 року, та не підтверджують безпосередній причинний зв`язок та вину відповідача.
Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.
Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Зазначеним вимогам закону відповідає судове рішення суду першої інстанції. Висновок місцевого суду підтверджується матеріалами справи, яким суд дав вірну оцінку, і не суперечить нормам матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини. 
По справі встановлено, що 09 серпня 2024 року ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу придбав житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.27).
Сторони не заперечують, що в серпні 2024 року між ними було досягнуто усної домовленості про здійснення ОСОБА_2 ремонтних робіт у вказаному будинку.
Згідно з наявними у матеріалах справи товарними чеками було придбано будівельні матеріали та обладнання: 01 жовтня 2024 року – на суму 960 грн; 15 жовтня 2024 року – на суму 2530 грн; 19 жовтня 2024 року – на суму 172 грн; 25 вересня 2024 року – на суму 995 грн; 20 жовтня 2024 року – на суму 60 грн; 17 серпня 2024 року – на суму 5077 грн; 04 вересня 2024 року – на суму 642 грн; 17 жовтня 2024 року – на суму 2600 грн; 08 жовтня 2024 року – на суму 65 грн; 25 вересня 2024 року – на суму 60 грн; 23 вересня 2024 року – на суму 660 грн; 03 жовтня 2024 року – на суму 80 грн; 04 вересня 2024 року – на суму 908 грн; 09 жовтня 2024 року – на суму 358 грн; 17 жовтня 2024 року – на суму 340 грн, а всього на загальну суму 15507 грн (а.с. 29-30). 
Відповідно до видаткового листа №51874 від 18 вересня 2024 року покупцем ОСОБА_4 було придбано товар у ФОП ОСОБА_5 на загальну суму 18395,23 грн (а.с.34).
Згідно з розписками ОСОБА_2 він 17 серпня 2024 року отримав аванс у розмірі 2000 грн та 1800 грн за виконану роботу (а.с.31); 27 серпня 2024 року отримав 4000 грн за одну сторону фундаменту з двору (а.с.32); 14 серпня 2024 року отримав 5000 грн за установку та двері (а.с.33). 
Відповідно до записів, виконаних на аркуші паперу, без зазначення прізвища, імені та по батькові особи, за виконану роботу отримано 1800 грн, робота за одне вікно – 500 грн (а.с.31 зворот); за каналізацію і заливку підлоги отримано 8000 грн, роботу виконано 01 жовтня 2024 року (а.с.32 зворот).
Згідно з квитанцією від 20 серпня 2024 року ОСОБА_1 перераховано на картку № НОМЕР_1 кошти у розмірі 500 грн (а.с.34 зворот).
Як вбачається з роздруківок з мобільного телефону, між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , ОСОБА_1 велася переписка з приводу виконання ремонтно-будівельних робіт у будинку (а.с.35-39).
За заявою ОСОБА_3 Чернігівським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України 07 травня 2025 року складено висновок експертного дослідження №ЕД-19/125-25/661-БТ, відповідно до якого вартість фактично виконаних ремонтно-будівельних робіт у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 станом на момент проведення дослідження становить 78425 грн; вартість неякісно виконаних ремонтно-будівельних робіт у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 станом на момент проведення дослідження становить 32330 грн; вартість ремонтно-будівельних робіт, проведення яких необхідне для належної експлуатації житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: улаштування зовнішніх віконних укосів з дошок, заповнення отворів у стінах та стелі приміщення ванної кімнати шпаклівкою станом на момент проведення дослідження становить 2442 грн (а.с.9 зворот-26).
ОСОБА_3 у 2024 та 2025 роках зверталася до Чернігівського РУП ГУНП в Чернігівській області щодо невиконання ОСОБА_2 усної домовленості проведення ремонтних робіт у будинку, в тому числі, що останній взяв грошові кошти в сумі 78000 грн за проведення ремонтних робіт, але ремонт зробив неякісно. 
За результатами розгляду звернень Чернігівський РУП ГУНП в Чернігівській області дійшов висновку, що в ході проведення перевірки ознак кримінального правопорушення встановлено не було і запропоновано звернутись до суду в приватному порядку (а.с.43, 43 зворот).
Згідно зі статтею 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).
Згідно із частиною другою статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (стаття 202 ЦК України).
Відповідно до частини другої статті 205 ЦК України правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.
Усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність (ч.1 ст.206 ЦК України). 
Апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції, який встановив, що фактично між сторонами було укладено усний договір про виконання ремонтно-будівельних робіт у житловому будинку, належному позивачу, і ОСОБА_2 на замовлення ОСОБА_3 виконував ремонтно-будівельні роботи у вказаному будинку.
При цьому як претензії замовника до виконавця робіт, так і позовні вимоги ОСОБА_1 зводяться до якості здійснених робіт і не виконання всього обсягу замовлених робіт. Позивач посилається на заподіяння йому матеріальної та моральної шкоди, завданої неякісно проведеними будівельно-ремонтними роботами. 
Відповідно до статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.
Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Відповідно до статті 22 ЦК України у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання. Кредитор, який вимагає відшкодування збитків, має довести: неправомірність поведінки особи; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. З іншого боку, боржник має право доводити відсутність своєї вини (стаття 614 ЦК України).
Умовами настання цивільно-правової відповідальності за наведеними нормами є завдання шкоди неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, наявність причинного зв`язку між цими діями (бездіяльністю) і шкодою та вина заподіювача.
Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст.ст.76, 77 ЦПК України).
Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ч.1 ст.81 ЦПК України).
Відповідно до положень ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхиленні або врахування кожного доказу (групи доказів).
Судом першої інстанції правильно звернуто увагу, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів щодо наявності збитків, завданих неякісним виконанням ремонтно-будівельних робіт відповідачем, та їх розміру, оскільки з переписки з мобільного телефону вбачається, що ОСОБА_2 повідомляв ОСОБА_1 та його матір про виконані ним роботи, надсилав фото здійснених ним робіт, квитанції про придбані товари і замовник не висловлював претензій до їх якості і вартості матеріалів та послуг. Відповідач оплату за надані послуги отримував після виконання ним робіт.
Про те, що ОСОБА_2 не є професійним будівельником, було відомо позивачу і його матері, про що вони зазначали в суді першої інстанції.
Колегія суддів апеляційного суду вважає, що надані позивачем фотознімки не є належними доказами, оскільки з них неможливо встановити, коли і де вони були зроблені, з них неможливо встановити, що ці недоліки відображають виконані відповідачем ремонтно-будівельні роботи.
Судом першої інстанції надана правильна правова оцінка висновку експертного дослідження №ЕД-19/125-25/661-БТ від 07 травня 2025 року.
За змістом статті 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом з іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. З урахуванням установлених у справі обставин суд обґрунтовано не взяв до уваги цей висновок, оскільки експертне дослідження проведено на замовлення ОСОБА_3 – матері позивача, на підставі наданих нею документів, без участі відповідача, а сам висновок не усуває невизначеності щодо того, які саме роботи були погоджені сторонами, які з них фактично виконував відповідач та чи всі виявлені недоліки перебувають у причинному зв`язку саме з його діями.
З наданих позивачем доказів не вбачається конкретної домовленості щодо переліку ремонтно-будівельних робіт, які повинен був виконати відповідач, строк їх виконання, вартість кожного виду робіт, чи всі необхідні матеріали та в належній кількості та відповідної якості мав відповідач для проведення таких робіт, враховуючи також те, що сторона позивача підтвердила, що для ремонтно-будівельних робіт використовувалися вживані будівельні матеріали.
Суд першої інстанції обгрунтовано дійшов висновку про відсутність належних доказів отримання ОСОБА_2 грошових коштів у розмірі 22 000 грн, оскільки на підтвердження цього позивачем надано аркуш паперу, на якому відсутні відомості про особу, яка виконала або має виконати перелічені ремонтно-будівельні роботи, та про отримання грошових коштів відповідачем.
Також безпідставними є доводи апеляційної скарги в частині відшкодування моральної шкоди. Тлумачення статті 23 ЦК України свідчить про те, що можливість компенсації моральної шкоди не ставиться у залежність від того, чи передбачено це прямо умовами договору або спеціальною нормою закону, оскільки така шкода може відшкодовуватися у будь-яких цивільно-правових відносинах у разі порушення права особи. Водночас саме по собі існування такої правової можливості не звільняє позивача від обов`язку довести факт заподіяння йому моральної шкоди, характер і обсяг душевних страждань, а також причинний зв`язок між поведінкою відповідача і такими стражданнями. У цій справі належних і достатніх доказів на підтвердження зазначених обставин позивачем не подано.
Надані ОСОБА_1 медичні документи правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, їх зміст не дає підстав для беззаперечного висновку про те, що погіршення стану здоров`я позивача настало саме внаслідок дій відповідача під час виконання ремонтних робіт. 
Враховуючи викладене в сукупності, досліджені матеріали справи, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що судом першої інстанції було правомірно відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист прав споживачів.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильність застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції.
У зв`язку з викладеним апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
При цьому апеляційний суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить у тому числі стягнути з позивача витрати на правову допомогу в розмірі 7000 грн.
Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу.
Згідно з ч.2, 8 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема у разі відмови в позові - на позивача. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для цілей розподілу витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
До відзиву на апеляційну скаргу відповідачем надано договір про надання правової допомоги від 20 лютого 2026 року, відповідно до якого ОСОБА_2 (клієнт) доручає, а адвокат Потапова С.М. бере на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу клієнту в обсязі та на умовах, передбачених даним договором, в зв`язку із зверненням ОСОБА_1 з апеляційною скаргою до Чернігівського апеляційного суду по справі №738/1904/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист прав споживачів (а.с.174).
Згідно з Актом виконаних робіт від 23 лютого 2026 року клієнт ОСОБА_2 приймає, а адвокат Потапова С.М. передає надані юридичні послуги за надання правової допомоги відповідно до Договору від 20 лютого 2026 року: вивчення документів та надання консультації – 1000 грн; підготовка та складання відзиву на апеляційну скаргу – 4000 грн; участь в судових засіданнях незалежно від їх кількості – 2000 грн, всього до сплати 7000 грн (а.с.175). 
Квитанцією від 23 лютого 2026 року підтверджується, що адвокату Потаповій С.М. за надання правової допомоги Труніну сплачено 7000 грн (а.с.175).
За наслідками здійсненої оцінки розміру судових витрат, понесених відповідачем на правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, через призму критеріїв, встановлених частиною четвертою статті 137 та частиною третьої статті 141 ЦПК України, та враховуючи обсяг виконаних адвокатом робіт, апеляційний суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення клопотання ОСОБА_2 і стягнення з ОСОБА_1 на його користь витрат на професійну правничу в розмірі 3000 грн, понесених в суді апеляційної інстанції.
Керуючись ст.ст. 258, 263, 374, 375, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -
У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Менського районного суду Чернігівської області від 29 грудня 2025 року залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн, понесені в суді апеляційної інстанції. 
Постанова суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції. 
Повний текст постанови складено 23 квітня 2026 року.

Головуючий: Судді: