КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2026 року 
м. Київ
єдиний унікальний номер судової справи 756/10956/24
номер провадження №22-ц/824/2622/2026
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді	Лапчевської О.Ф.,	
суддів	Березовенко Р.В., Мостової Г.І.,	
розглянуву порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 15 серпня 2025 року /суддя Ольшевська І.О./
у справі за позовом приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Аркс» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в порядку суброгації, -

В С Т А Н О В И В:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Аркс» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в порядку суброгації та просило стягнути з відповідача на свою користь завдані збитки в розмірі 61440,15 грн.
Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 15 серпня 2025 року позовні вимоги задоволено. Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Аркс» 61440,15 грн завданих збитків та 2422,40 грн судового збору. /а.с. 66-70/
Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.
На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилався на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції не повно з`ясовані обставини справи, зокрема те, що він не є власником або володільцем транспортного засобу Toyota C-HR (державний номер НОМЕР_1 ), власником якого є ППФ «СІДКОРН», між ним та цим підприємством немає цивільно-правових чи трудових відносин, які б перекладали ризики відповідальності, а обов`язок страхування цивільної відповідальності лежав саме на власнику. Наголошував на тому, що транспортний засіб у момент ДТП не вибував з власності чи володіння ППФ «СІДКОРН», тому ризики не перейшли на нього, і позов мав бути пред`явлений до власника з подальшим регресом (посилання на постанову Верховного Суду від 20 вересня 2023 року у справі № 205/3766/20, провадження № 61-12284св22). Вказував, що позивач не довів причинно-наслідковий зв`язок між ДТП та заявленими пошкодженнями: акт огляду від 25.02.2021 складено через два тижні після події, страховий акт від 28.05.2021 - через 3,5 місяці, за цей період автомобіль залишався у користуванні власника, і нові пошкодження могли виникнути пізніше, відсутні докази збереження ТЗ без експлуатації. Посилався на те, що розрахунок шкоди односторонній, не враховано знос ТЗ за Методикою товарознавчої експертизи (наказ Мін`юсту та ФДМУ від 24.11.2003 №142/5/2092), не підтверджено необхідність і вартість усіх ремонтних робіт. Вказував на процесуальні порушення: суд не встановив актуальне місце проживання відповідача (зареєстроване з 10.04.2023 у с. Тиврів, Вінницька обл.), не залишив позов без руху за відсутності відомостей про електронний кабінет, не надіслав ухвалу про відкриття провадження та копію позову до електронного кабінету, не надав можливість ознайомитися з матеріалами справи (заява від 27.11.2024 залишена без реагування). Посилався на постанови ВС від 27.03.2020 у справі №703/3063/18 та від 14.07.2021 у справі №641/2207/18 про те, що односторонній розрахунок страховика не є безспірним доказом розміру шкоди, а також на постанову ВП ВС від 03.07.2019 у справі №342/180/17 про необхідність доведення виплати відшкодування для переходу права вимоги в суброгації.
У додаткових поясненнях апелянт доповнив, що акт огляду від 25.02.2021 складено особою без підтвердженої кваліфікації, не містить даних про причинний зв`язок пошкоджень з ДТП, а страховий акт від 28.05.2021 (після 3,5 місяців) включає роботи (двері багажника, задні двері), не зазначені в акті огляду чи заяві про подію. Вказував, що рахунок №2121002784 від 11.05.2021 не обґрунтований актами виконаних робіт, фотоматеріалами чи технічними висновками, відсутні докази реального ремонту. Наголошував на неврахуванні зносу ТЗ (Mercedes-Benz GLS 450 2016 року, пробіг 64 842 км) на дату оцінки 25.02.2021, що призвело до завищення вартості ремонту. Посилався на ст. 1192 ЦК України, п. 9 постанови Пленуму ВС України від 27.03.1992 №6, Методику товарознавчої експертизи (наказ №142/5/2092 від 24.11.2003), ст. 3, 4, 12 Закону «Про оцінку майна», п. 51, 59, 60 НС №1, Закон «Про судову експертизу», Інструкцію Мін`юсту від 08.10.1998 №53/5, Положення про ЕКК від 03.03.2015 №301/5, Науково-методичні рекомендації, Методику визначення обсягу ремонтних дій (№12.2.03 від 12.09.2014). Вказував, що визначення вартості ремонту та збитку належить до компетенції судових експертів-автотоварознавців (спеціальність 12.2), а не оцінювачів, і огляд проводився без участі відповідача, що ставить під сумнів об`єктивність доказів.
Позивач ПрАТ «Страхова компанія «Аркс» про розгляд справи в порядку письмового провадження поінформований належним чином, через електронний кабінет, з відзивом на апеляційну скаргу до суду не звертався.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а судове рішення залишенню без змін на підставі наступного.
Судом встановлено, що 03 листопада 2020 року між ОСОБА_2 та позивачем укладено договір добровільного страхування наземного транспорту «Все включено», предметом якого стали майнові інтереси страхувальника щодо транспортного засобу Mercedes-Benz GLS 450, державний номер НОМЕР_2 . 
12 лютого 2021 року ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Toyota C-HR, державний номер НОМЕР_1 , скоїв зіткнення з транспортним засобом Mercedes-Benz GLS 450, що спричинило пошкодження. 
Обставини ДТП встановлено постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 22.04.2021 у справі №752/6445/21, якою ОСОБА_1 визнано винним за ст. 124 КУпАП. 
25 лютого 2021 року страхувальник подав заяву про страхову подію. 
Позивачем складено страхові акти №ARX2785944 від 28.05.2021 та №ARX2732258 від 03.03.2021, за якими випадок визнано страховим та виплачено відшкодування в розмірі 15722,93 грн та 45717,22 грн відповідно (загалом 61440,15 грн). 
Виплата здійснена платіжними дорученнями №785305 від 02.06.2021 та №757563 від 04.03.2021. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 не була застрахована.
Постановляючи оскаржене судове рішення, суд першої інстанції вірно керувався ст. 1187 ЦК України про те, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка володіє транспортним засобом; ст. 1166 ЦК України про те, що майнова шкода відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону «Про страхування» про те, що до страховика, який виплатив відшкодування, переходить право вимоги до особи, відповідальної за збитки; ст. 82 ЦПК України про те, що постанова у справі про адміністративне правопорушення є обов`язковою для суду в питанні наявності дій та їх вчинення певною особою.
Судом першої інстанції зроблено обґрунтований висновок про те, що позивач довів факт ДТП, вину відповідача, розмір шкоди та виплату страхового відшкодування страхувальнику, а відповідач не спростував ці обставини.
Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги щодо неповного з`ясування обставин та недоведеності розміру шкоди є необґрунтованими. 
Факт ДТП та вина ОСОБА_1 підтверджені постановою суду від 22.04.2021 у справі №752/6445/21, яка відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України є обов`язковою для суду в питанні наявності дій та їх вчинення. Те, що ОСОБА_1 не є власником транспортного засобу, не спростовує його вини.
Отже, колегія суддів також відхиляє доводи апелянта про те, що він не є належним відповідачем у справі, оскільки не є власником або володільцем транспортного засобу Toyota C-HR. 
Згідно зі статтею 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки (транспортним засобом), відшкодовується особою, яка на відповідний момент володіла цим джерелом на праві власності або іншій законній підставі. Факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом у момент ДТП та його вина у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди встановлені постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 22.04.2021 у справі № 752/6445/21, яка відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України має преюдиціальне значення для даного спору. Відсутність у ОСОБА_1 прав власності на автомобіль не звільняє його від обов`язку відшкодування шкоди, завданої внаслідок керування джерелом підвищеної небезпеки.
Розмір шкоди 61440,15 грн підтверджено страховими актами №ARX2785944 та №ARX2732258, платіжними дорученнями №785305 та №757563, які є належними доказами виплати відшкодування страхувальнику. 
Не заслуговують на увагу і доводи апелянта щодо відсутності причинно-наслідкового зв`язку між ДТП та заявленими пошкодженнями транспортного засобу Mercedes-Benz GLS 450. Страховий акт № ARX2785944 від 28.05.2021 та акт огляду від 25.02.2021 містять детальний перелік пошкоджень, які прямо відповідають механізму зіткнення, описаному в постанові по справі про адміністративне правопорушення. Апелянт не надав жодних доказів того, що пошкодження виникли в інший період або з інших причин. Сам по собі проміжок часу між ДТП і складенням актів не спростовує причинного зв`язку.
Відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону «Про страхування» до позивача перейшло право вимоги в межах фактичних витрат. 
Доводи апелянта про відсутність оригіналів документів та необхідність незалежної експертизи також не заслуговують на увагу. 
Матеріали справи містять належним чином завірені копії страхових актів та платіжних доручень, які відповідно до ст. 77 ЦПК України є допустимими доказами. Суд першої інстанції правомірно не призначив експертизу, оскільки позивач надав достатні докази розміру шкоди, а відповідач не обґрунтував необхідність експертизи та не надав контррозрахунок. Аналогічні доводи містяться в апеляційній скарзі щодо безпідставності нарахувань, водночас вони містяться на припущеннях та помилковому трактуванні законодавства.
Доводи про порушення процесуальних норм щодо не встановлення місце проживання, не направлення процесуальних документів, є необґрунтованими, оскільки позов пред`явлено за місцем проживання, встановленим при розгляді справи про адміністративне правопорушення. /а.с. 23/ Це останнє зареєстроване місце проживання. /а.с. 51/
Таким чином, усі доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , включаючи посилання на постанови Верховного Суду, не спростовують висновків суду першої інстанції про доведеність факту ДТП, вини відповідача, розміру завданої шкоди та переходу права вимоги в порядку суброгації. Доводи апелянта зводяться до переоцінки доказів та неправильного тлумачення норм матеріального права, що не є підставою для скасування законного і обґрунтованого рішення.
Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати покладаються на апелянта.
Керуючись ст.ст. 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 15 серпня 2025 року - залишити без задоволення.
Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 15 серпня 2025 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції касаційному оскарженню не підлягає. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення.

Головуючий: Судді: