УХВАЛА

23 квітня 2026 року 
м. Київ 

справа № 420/30529/24
адміністративне провадження № К/990/14209/26 

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Кашпур О.В., перевірив касаційну скаргу Південного офісу Держаудитслужби на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24 грудня 2025 року у справі №420/30529/24 за позовом Державного підприємства «Морський торговельний порт «Південний» до Південного офісу Держаудитслужби, треті особи - Товариство з обмеженою відповідальністю «МЕТІНВЕСТ-ШИППІНГ», Державне підприємство «Адміністрація морських портів України» про визнання протиправними та скасування пунктів 1, 9, 10 вимоги №151505-14/3867-2024 від 23 серпня 2024 року,
В С Т А Н О В И В :
Державне підприємство «Морський торговельний порт «Південний» звернулось до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Південного офісу Держаудитслужби, в якому просило суд визнати протиправними та скасувати пункти 1, 9, 10 вимоги про усунення виявлених порушень №151505-14/3867-2024 від 23 серпня 2024 року. 
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2025 року відмовлено у задоволенні адміністративного позову Державного підприємства «Морський торговельний порт «Південний».
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24 грудня 2025 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕТІНВЕСТ-ШИППІНГ» задоволено повністю, апеляційну скаргу Державного підприємства «Морський торговельний порт «Південний» задоволено частково.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2025 року - скасовано та ухвалено нову постанову.
Адміністративний позов Державного підприємства «Морський торговельний порт «Південний» - задоволено частково.
Визнано протиправними та скасовано пункти 1, 9 вимоги Південного офісу Держаудитслужби №151505-14/3867-2024 від 23 серпня 2024 року.
Відмовлено у задоволенні позовних вимог Державного підприємства «Морський торговельний порт «Південний» про скасування пункту 10 вимоги Південного офісу Держаудитслужби №151505-14/3867-2024 від 23 серпня 2024 року.
Стягнуто з Південного офісу Держаудитслужби на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕТІНВЕСТ-ШИППІНГ» у відшкодування судових витрат - сплаченого судового збору 3633,60 грн за рахунок бюджетних асигнувань Південного офісу Держаудитслужби.
Стягнуто з Південного офісу Держаудитслужби на користь Державного підприємства «Морський торговельний порт «Південний» у відшкодування судових витрат - сплаченого судового збору 15140,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань Південного офісу Держаудитслужби.
Ухвалами Верховного Суду від 05 лютого 2026 року та від 19 березня 2026 року касаційну скаргу Південного офісу Держаудитслужби на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24 грудня 2025 року у справі №420/30529/24 за позовом Державного підприємства «Морський торговельний порт «Південний» до Південного офісу Держаудитслужби, треті особи - Товариство з обмеженою відповідальністю «МЕТІНВЕСТ-ШИППІНГ», Державне підприємство «Адміністрація морських портів України» про визнання протиправними та скасування пунктів 1, 9, 10 вимоги №151505-14/3867-2024 від 23 серпня 2024 року - повернуто особі, яка її подала.
30 березня 2026 року до Верховного Суду засобами поштового зв`язку втретє надійшла касаційна скарга Південного офісу Держаудитслужби на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24 грудня 2025 року. Скаржник просить скасувати оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
У зв`язку з перебуванням судді-доповідача у відрядженні та відпустці, розгляд цієї касаційної скарги відбувся після її виходу.
Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним. Тому касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами, які необхідно вказати у формі, визначеній пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України.
Відповідно до частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Перевіривши втретє подану касаційну скаргу на відповідність вимогам статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд дійшов висновку, що наведені у ній доводи не усувають недоліків, які стали підставою для повернення попередніх касаційних скарг ухвалами Верховного Суду від 05 лютого 2026 року та від 19 березня 2026 року.
Так, як і в раніше поданих касаційних скаргах, скаржник у якості підстав касаційного оскарження повторно посилається на пункти 1 та 3 частини четвертої статті 328 КАС України.
Водночас аналіз змісту втретє поданої касаційної скарги свідчить, що її доводи у значній мірі зводяться до повторного викладення раніше наведених міркувань, доповнених об`ємним цитуванням норм матеріального права, постанов Верховного Суду та фрагментів судових рішень, без належного їх співвідношення з правовими висновками суду апеляційної інстанції у цій справі.
Щодо посилань скаржника на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України Суд зазначає, що скаржник і надалі не дотримався вимог до обґрунтування цієї підстави касаційного оскарження, оскільки не визначив щодо кожної конкретної норми права, який саме висновок Верховного Суду підлягав урахуванню, не навів, який саме висновок суду апеляційної інстанції суперечить відповідному висновку Верховного Суду, а також не обґрунтував подібності правовідносин у справах, на які він посилається, і у справі, що переглядається.
Саме по собі наведення значної кількості постанов Верховного Суду без виокремлення конкретного правового висновку щодо застосування конкретної норми права у подібних правовідносинах та без зіставлення такого висновку з мотивами оскаржуваного судового рішення не утворює належного обґрунтування підстави касаційного оскарження у розумінні пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України.
Щодо доводів скаржника, наведених на обґрунтування пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України, Суд зазначає, що скаржник, як і раніше, обмежується переліком норм права, щодо яких, на його думку, відсутній висновок Верховного Суду, однак не формулює конкретного правового питання, яке потребує вирішення, не обґрунтовує, у чому саме полягає помилка суду апеляційної інстанції при застосуванні відповідної норми, а також не зазначає, як, на його переконання, така норма повинна застосовуватися у спірних правовідносинах.
Водночас Суд звертає увагу, що скаржник, попри надані йому в ухвалах Верховного Суду від 05 лютого 2026 року та від 19 березня 2026 року роз`яснення щодо відсутності повноважень суду касаційної інстанції формулювати висновки стосовно внутрішніх розпорядчих актів суб`єктів господарювання, втретє наполягає на необхідності надання такого висновку. 
За відсутності нових обставин або належного обґрунтування відповідної касаційної підстави такі дії не узгоджуються з вимогами добросовісного користування процесуальними правами та можуть свідчити про їх зловживання у розумінні статті 45 КАС України, що саме по собі є підставою для повернення касаційної скарги.
Наведене свідчить про те, що скаржник фактично висловлює незгоду з оцінкою встановлених судами обставин справи та надає власне тлумачення норм права, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції, визначених статтею 341 КАС України.
Таким чином, втретє подана касаційна скарга не містить належного обґрунтування підстав касаційного оскарження у розумінні пункту 4 частини другої статті 330 КАС України, а наведені у ній доводи не усувають недоліків, які вже були предметом оцінки Верховного Суду.
Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, натомість, в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України), а в подальшому саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (частина перша статті 341 КАС України).
Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
При цьому, такий недолік касаційної скарги зумовлює її повернення одноособово суддею, без аналізу колегією суддів дотримання решти вимог, визначених статтею 330 КАС України.
За таких обставин, касаційна скарга підлягає поверненню, як така, що не містить підстав касаційного оскарження з обґрунтуванням того, в чому саме полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення (рішень).
На підставі вищенаведеного та керуючись положеннями статей 328, 330, 332 КАС України
У Х В А Л И В :
Касаційну скаргу Південного офісу Держаудитслужби на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24 грудня 2025 року у справі №420/30529/24 за позовом Державного підприємства «Морський торговельний порт «Південний» до Південного офісу Держаудитслужби, треті особи - Товариство з обмеженою відповідальністю «МЕТІНВЕСТ-ШИППІНГ», Державне підприємство «Адміністрація морських портів України» про визнання протиправними та скасування пунктів 1, 9, 10 вимоги №151505-14/3867-2024 від 23 серпня 2024 року - повернути особі, яка її подала.
Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
Копію ухвали направити скаржнику та іншим учасникам справи за допомогою підсистеми ЄСІТС «Електронний кабінет» (у разі його відсутності - на офіційну електронну адресу або засобами поштового зв`язку), а касаційну скаргу та додані до неї матеріали - у спосіб їхнього надсилання до суду адресатом.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Кашпур