ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2026 року	справа № 380/18588/25	
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Костецького Н.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Львівського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю (пл. Маланюка 6, м. Львів, код ЄДРПОУ 13817458) до Приватне підприємство «Арт Стиль» (вул. Виговського, буд. 11, кв. 57, м. Львів, код ЄДРПОУ 22386589) про стягнення адміністративно-господарських санкцій,-
в с т а н о в и в:
на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Львівського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю до Приватне підприємство «Арт Стиль», у якій позивач просить суд:
- стягнути з Приватного підприємства «АРТ СТИЛЬ» на користь Львівського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю – 44912,06 грн. адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу працевлаштування осіб з інвалідністю.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідачем не виконано норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю на 1 особу за 2024 рік, що є підставою для нарахування адміністративно-господарських санкцій та пені. 
Ухвалою суду від 17.09.2025 відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін.
Відповідач щодо задоволення позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Зазначає, що у період 01.01.2024-01.06.2024 у ПП «Арт Стиль» працювало 7 осіб, що не створювало зобов`язання щодо нормативу робочих місць для осіб з інвалідністю. Після збільшення штату до 12 працівників (05.06.2024), а згодом - до 20 осіб (24.09.2024), підприємство, на виконання статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» створило одне робоче місце для особи з інвалідністю. 
24.09.2024 року на роботу було прийнято особу з інвалідністю ІІІ групи. Факт працевлаштування підтверджується: заявою працівниці від 23.09.2024; наказом №15 від 23.09.2024; трудовим договором від 24.09.2024; записом у трудовій книжці; повідомленням про прийняття на роботу (форма J3001003); квитанцією №2 від 23.09.2024, що підтверджує прийняття контролюючим органом.
Вважає, що відповідач, використовуючи застарілі дані, сформував PDF-файл Розрахунку адміністративно-господарських санкцій без підпису, печатки та підтвердження достовірності, який не може бути доказом у суді. Подання ПП «Арт Стиль» звітів (об`єднана звітність (форма J(F)0500109)) через електронний кабінет платника податків ДПС підтверджує належне виконання обов`язку зі звітування, а будь-які технічні збої або несвоєчасне оновлення даних у базах Пенсійного фонду України не можуть створювати для підприємства негативних правових наслідків. Підприємство створило робоче місце, прийняло працівника з інвалідністю, а отже виконало вимоги Закону №875-XII. Просить відмовити в задоволенні позову.
Дослідивши наявні у справі докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.
Приватне підприємство «Арт Стиль» (ЄДРПОУ 22386589) відноситься до суб`єктів господарювання, яким відповідно до статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» від 21.03.1991 №875-XII, встановлюється норматив робочих місць з працевлаштування осіб з інвалідністю. 
Позивачем сформований розрахунок сум адміністративно-господарських санкцій, що підлягають сплаті у зв`язку з невиконанням нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю за 2024 рік. Відповідно до розрахунку:
- середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу за рік - 14 осіб;
- середньооблікова чисельність штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлено інвалідність - 0 осіб;
- норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю - 1 особа;
- середня річна заробітна плата штатного працівника - 83557,12 грн;
- сума коштів адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю - 41778,56 грн.
Також, в автоматизованому режимі 04.03.2025 розміщено в електронному кабінеті відповідача на веб-порталі електронних послуг Пенсійного фонду України розрахунок сум адміністративно-господарських санкцій, що підлягають сплаті у зв`язку з невиконанням нормативу робочих місць осіб з інвалідністю, що підтверджується відповідною квитанцією від 04.03.2025, долученою до матеріалів справи. 
У відповідь на запит позивача, Львівський обласний центр зайнятості листом від 21.07.2025 №06.2-2797/25 надав інформацію щодо подання звітів про наявність вакантних робочих місць для працевлаштування людей з інвалідністю (форма №3-ПН) у 2024 році (у тому числі поданих у 2023 році та відкритих вакансій упродовж 2024 року). Згідно наданої інформації, ПП «Арт Стиль» звіт форми №3-ПН не подавався.
Оскільки відповідачем самостійно не сплачено суму АГС у строки встановлені законодавством, йому нарахована пеня на підставі ч. 2 ст. 20 Закону та Порядку нарахування пені та її сплати, затвердженому наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 15.05.2007 № 233 (зі змінами) (далі – Порядок № 233), яка становить 3133,5 грн., виходячи із наступних розрахунків:
- на день створення розрахунку 12.09.2025 р. при обліковій ставці НБУ 15,5%, одноденний розмір пені становить 15,5% х 120% : 365= 0,05%;
- розмір АГС за невиконання нормативу становить 41778,56 грн, а отже розмір пені за один день прострочки становить 41778,56 грн. х 0,05 % = 20,89 грн. Кількість днів існування боргу у період з 16.04.2025 року по 12.09.2025 року включно становить 150 днів. Сума пені, яку необхідно сплатити: 20,89 грн х 150 днів = 3133,5 грн. 
У зв`язку із не виконанням відповідачем вимог Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» щодо працевлаштування осіб з інвалідністю та не сплатою у встановлений строк адміністративно-господарських санкцій, позивач звернувся до суду із даним позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд керувався таким.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Закон України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» від 21.03.1991 року № 875-XII (далі - Закон № 875-ХІІ) визначає основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість особам з інвалідністю ефективно реалізувати права та свободи людини і громадянина та вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними можливостями, здібностями і інтересами.
Частиною першою статті 19 Закону № 875-ХІІ встановлено, що для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.
Частиною другою статті 19 Закону № 875-XII зобов`язано підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, самостійно розраховувати кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті та забезпечувати працевлаштування інвалідів.
Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, які використовують найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом (частина перша статті 20 Закону № 875-ХІІ).
Згідно із частиною першою статті 218 Господарського кодексу України (далі - ГК України) підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.
Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення (частина друга статті 218 ГК України).
Зі змісту частини другої статті 218 ГК України вбачається, що вказана норма встановлює підстави для звільнення від відповідальності, як за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання (за що встановлено відповідальність у вигляді відшкодування збитків, штрафні санкції, або оперативно-господарські санкції), так і за порушення правил здійснення господарської діяльності (за що встановлено відповідальність у вигляді адміністративно-господарських санкцій).
Отже, суб`єкт звільняється від відповідальності, зокрема, за порушення правил здійснення господарської діяльності (тобто від адміністративно-господарських санкцій), якщо доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення правопорушення.
За приписами пункту 4 частини третьої статті 50 Закону України від 05.07.2012 №5067-VI «Про зайнятість населення» (далі - Закон № 5067-VI) роботодавці зобов`язані: своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про попит на робочу силу (вакансії).
На реалізацію цієї норми Наказом Міністерства економіки України 12.04.2022 № 827-22 затверджено Форму звітності № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)». та Порядок подання форми звітності № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)».
Відповідно до п. 1.4 та п.1.5 розділу І наказу № 827-22 форма № 3-ПН подається юридичними особами, фізичними особами - підприємцями, які в межах трудових відносин використовують працю фізичних осіб (далі - роботодавець), за наявності попиту на робочу силу (вакансії).
Форма № 3-ПН заповнюється та подається роботодавцем до філії міжрегіонального/регіонального центру зайнятості (або до міського, районного, міськрайонного центру зайнятості - до дати припинення їхньої діяльності) (далі - центр зайнятості) незалежно від місцезнаходження роботодавця з дня виникнення в нього потреби в підборі працівників та/або з дати відкриття вакансії, але не пізніше ніж через три робочі дні з дати відкриття вакансії. Датою відкриття вакансії є наступний день після створення нового робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.
Форма № 3-ПН може подаватися роботодавцем в електронній формі (з накладенням чи без накладення електронного підпису або печатки, які базуються на кваліфікованих сертифікатах відкритих ключів) або в паперовій формі (із засвідченням підписом керівника / фізичної особи - підприємця або уповноваженої ним (нею) особи).
Тому, якщо роботодавець одноразово подав звітність форми №3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» у строк не пізніше 3 робочих днів з дати відкриття вакансії, він виконав обов`язок своєчасно та в повному обсязі у встановленому порядку подати інформацію про попит на робочу силу (вакансії).
Це означає, що в такому випадку учасник господарських відносин вжив залежних від нього передбачених законодавством заходів для відповідності середньооблікової чисельності працюючих осіб з інвалідністю установленим нормативам, тобто заходів для недопущення господарського правопорушення.
Така правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 20.05.2019 у справі № 820/1889/17, від 11.09.2020 у справі № 440/2010/19 та від 03.08.2023 у справі № 120/4975/22, від 06.03.2024 у справі № 120/7955/21-а. 
Наказом Міністерства соціальної політики України від 27.08.2020 №591 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 13 жовтня 2020 за № 1007/35290) затверджено: форму звітності №10-ПОІ (річна) "Звіт про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю"; Інструкцію щодо заповнення форми звітності № 10-ПОІ (річна) "Звіт про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю". 
Згідно п. 1 вказаної Інструкції форму звітності № 10-ПОІ (річна) "Звіт про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю" (далі - звіт) заповнюють державною мовою підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, що використовують найману працю, в яких за основним місцем роботи працює вісім і більше осіб (далі - роботодавці). 
Відповідно до статті 20 Закону № 875-XII підприємства, установи, організації, у тому числі громадські об`єднання осіб з інвалідністю, фізичні особи-підприємці, які використовують найману працю, у разі невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, передбаченого статтею 19 цього Закону, сплачують адміністративно-господарські санкції.
Розмір адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю визначається таким чином:
- для підприємств, установ, організацій, у тому числі громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичних осіб-підприємців, де середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу становить 15 і більше осіб, сума адміністративно-господарських санкцій дорівнює середньорічній повній заробітній платі на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі громадських об`єднаннях осіб з інвалідністю, у фізичної особи-підприємця за кожне робоче місце, не зайняте особою з інвалідністю;
- для підприємств, установ, організацій, у тому числі громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичних осіб-підприємців, де середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу становить від 8 до 15 осіб, сума адміністративно-господарських санкцій дорівнює половині середньорічної повної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі громадських об`єднаннях осіб з інвалідністю, у фізичної особи-підприємця.
Сплата адміністративно-господарських санкцій, а також пені (яка нараховується у розмірі 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, діючої на момент сплати, нарахованої на суму недоїмки за весь її строк) здійснюється до Державного бюджету, та використовуються, зокрема, на фінансування заходів щодо соціальної, трудової та професійної реабілітації осіб з інвалідністю.
Контроль за виконанням зазначених норм законодавства, а також застосування фінансових санкцій покладається на Фонд соціального захисту осіб з інвалідністю, який здійснює перевірки підприємств щодо дотримання нормативу працевлаштування осіб з інвалідністю.
Отже, законодавство України чітко встановлює обов`язок роботодавців щодо працевлаштування осіб з інвалідністю та передбачає відповідальність у вигляді адміністративно-господарських санкцій за невиконання встановленого нормативу.
Згідно із частиною третьою статті 18 Закону № 875-ХІІ до обов`язків органів державної служби зайнятості законодавцем віднесена організація працевлаштування інвалідів, бо саме з цією метою роботодавці зобов`язані надавати державній службі зайнятості відповідну інформацію.
Отже, передбачена частиною першою статті 20 Закону № 875-ХІІ міра юридичної відповідальності у вигляді виникнення обов`язку сплатити адміністративно-господарської санкції на користь Фонду соціального захисту інвалідів має наставати або (1) у разі порушення роботодавцем вимог частини третьої статті 18 Закону № 875-ХІІ, а саме: не виділення та не створення робочих місць, не надання державній службі зайнятості інформації, не звітування перед Фондом соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів, так як саме ця бездіяльність має своїм фактичним наслідком позбавлення державної служби зайнятості можливості організувати працевлаштування інвалідів, або (2) у разі порушення роботодавцем вимог частини третьої статті 17, частини першої статті 18, частин, другої, третьої, п`ятої статті 19 Закону № 875-ХІІ, що полягає у безпідставній відмові у працевлаштуванні інваліда, який звернувся до роботодавця самостійно чи був направлений до нього державною службою зайнятості.
Фонд, центр зайнятості і роботодавець несуть субсидіарну відповідальність за працевлаштування інвалідів.
Обов`язок працевлаштування інвалідів, головним чином, лежить на центрі зайнятості, який повинен бути виконаний шляхом визначення кількості вакантних посад для інвалідів на підставі поданих звітів роботодавців, проводити пошук та направлення інвалідів до роботодавців, у яких наявні вакантні посади.
Фонд аналізує отримані звіти, проводить перевірки та застосовує санкції, а також інші заходи впливу передбачені законодавством до суб`єктів господарювання, які не виконують нормативів щодо створення робочих місць для інвалідів, крім того, зокрема, сприяє у працевлаштуванні осіб з інвалідністю.
Своєю чергою, до обов`язків роботодавця належить створення робочих місць для інвалідів, звітування перед Фондом соціального захисту інвалідів та центром зайнятості щодо наявності вакантних робочих місць, працевлаштування інвалідів, які звертаються безпосередньо до роботодавця або направляються для працевлаштування центром зайнятості.
Додатковими доказами належного виконання роботодавцем своїх обов`язків є розміщення на телебаченні, у друкованих чи електронних засобах масової інформації, або у іншій формі оголошень, які містять інформацію про пошук відповідних працівників та підтверджують реальність намірів стосовно здійснення такого працевлаштування, а також підписання договорів співпраці з Державною службою зайнятості стосовно оперативного підбору претендентів на заявлені роботодавцем вакансії.
Такий правовий висновок викладено, зокрема, у постанові Верховного Суду від 06.03.2024 у справі №120/7955/21-а. 
У постанові від 11.07.2025 у справі №320/8104/22 Верховний Суд зробив наступні правові висновки:
- до обов`язків роботодавця належить: створення робочих місць для осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальних, з урахуванням індивідуальних програм реабілітації; подання звітності за формою № 3-ПН до центрів зайнятості у строки, передбачені Порядком № 316 (не пізніше 3 робочих днів з дати відкриття вакансії); звітування перед Фондом за формою № 10-ПОІ; працевлаштування осіб з інвалідністю, які звертаються самостійно або направляються центром зайнятості;
- центри зайнятості, відповідно до частини третьої статті 18 Закону № 875-XII, зобов`язані організовувати працевлаштування осіб з інвалідністю на основі інформації, наданої роботодавцями. Фонд здійснює контроль за виконанням нормативу та застосовує санкції у разі його невиконання;
- обов`язок центру зайнятості щодо сприяння у працевлаштуванні може бути реалізований лише за умови належного та своєчасного виконання роботодавцем свого обов`язку з інформування про вакансії. Несвоєчасне подання роботодавцем звітності унеможливлює виникнення кореспондуючого обов`язку центру зайнятості, а отже, роботодавець, який своїми діями не забезпечив цю взаємодію, не може посилатися на бездіяльність служби зайнятості як на підставу для звільнення від відповідальності. 
У даній справі суд встановив, що 24.09.2024 ПП «Арт Стиль» прийняло на роботу на посаду закрійника ОСОБА_1 , яка є особою з інвалідністю, що підтверджується, зокрема, наявними в матеріалах справи копіями: заяви ОСОБА_1 про прийняття на роботу від 23.09.2024; наказу (розпорядження) ПП «Арт Стиль» від 24.09.2024 №15 про прийняття ОСОБА_1 на роботу на посаду закрійника; трудового договору від 24.09.2024; довідки МСЕК серії 12 ААБ №342236 від 02.04.2020 про встановлення ОСОБА_1 ІІІ групи інвалідності загального захворювання.
Водночас, матеріали справи не містять доказів: виділення та створення відповідачем робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця з урахуванням індивідуальних програм реабілітації; подання відповідачем звітності за формами № 3-ПН та № 10-ПОІ. 
Верховний Суд у постановах від 26.06.2018 у справі № 806/1368/17 та від 20.05.2019 у справі № 820/1889/17 зазначив, що своєчасне подання звітності за формою № 3-ПН є ключовим доказом вжиття роботодавцем залежних від нього заходів для недопущення правопорушення.
Крім цього, у постанові від 21.08.2018 у справі № 817/650/17 Верховний Суд визнав, що систематичне (щомісячне) подання звітів за формою № 3-ПН, розміщення оголошень про вакансії у ЗМІ та участь у заходах центрів зайнятості свідчать про виконання роботодавцем всіх залежних заходів, що звільняє від відповідальності.
Як свідчить надана Львівським обласним центром зайнятості інформація (лист 21.07.2025 №06.2-2797/25), відповідачем не подано звітів про наявність вакантних робочих місць для працевлаштування людей з інвалідністю (форма №3-ПН) у 2024 році.
Станом на дату розгляду справи, відповідачем не надано до суду доказів виконано усіх вимог, встановлених для нього як до роботодавця, щодо або сплати адміністративно-господарських санкцій за невикористання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю за 2024 рік. 
Таким чином, відповідачем не забезпечено виконання у 2024 році нормативу робочих місць 1 особою з інвалідністю, у зв`язку із чим у нього виникло зобов`язання зі сплати адміністративно-господарських санкцій, яке добровільно ним не виконано.
Щодо твердження відповідача про те, що автоматизований розрахунок, сформований ПФУ без акту перевірки органів Держпраці, носить лише інформативний характер і не може підтверджувати факт порушення роботодавцем нормативу працевлаштування осіб з інвалідністю, суд зазначає наступне.
Верховний Суд у постанові від 24.04.2025 у справі №280/3642/23 вказав, що з 06 листопада 2022 року, з набранням чинності Законом України від 18 жовтня 2022 року № 2682-IX, Фонд соціального захисту осіб з інвалідністю отримав повноваження застосовувати адміністративно-господарські санкції за невиконання нормативу працевлаштування осіб з інвалідністю (4 % від середньооблікової чисельності штатних працівників або одне місце для підприємств із 8-25 працівниками) на основі автоматизованого аналізу даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування та Централізованого банку даних з проблем інвалідності, без необхідності проведення позапланових перевірок Держпраці, що робить правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 21 листопада 2022 року у справі № 400/3957/21, що саме на органи Держпраці законодавчо покладений обов`язок перевірки суб`єктів господарювання на виконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю - неактуальною для спірних правовідносин через зміни в правовому регулюванні. 
З огляду на викладене суд висновує, що з відповідача слід стягнути заявлену суму адміністративно-господарських санкцій та пені.
Інші доводи відповідача не спростовують висновків суду у даній справі.
Згідно із вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки доказів, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд робить висновок про наявність підстав для задоволення позову повністю.
Відповідно до приписів статті 139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз. Оскільки позивач не надав доказів понесення таких судових витрат, суд не має підстав вирішувати питання про їх розподіл.
Керуючись статтями 242-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ухвалив:
1. Позов задовольнити повністю.
2. Стягнути з Приватного підприємства «Арт Стиль» (вул. Виговського, буд. 11, кв. 57, м. Львів, код ЄДРПОУ 22386589) на користь Львівського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю (пл. Маланюка 6, м. Львів, код ЄДРПОУ 13817458) адміністративно-господарські санкції та пеню у сумі 44912 (сорок чотири тисячі дев`ятсот дванадцять) грн. 06 коп.
Судові витрати розподілу не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Повний текст судового рішення складено 03.03.2026 року.

Суддя	Костецький Назар Володимирович