ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-з/803/17/26 Справа № 205/4946/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Мовчан Д.В.  Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.	

ДОДАТКОВА ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2026 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді – Свистунової О.В.,
суддів: Макарова М.О., Пищиди М.М.,
за участю секретаря – Піменової М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро
заяву представника ОСОБА_1 – адвоката Добринь Ярослава Олексійовича про ухвалення додаткового рішення
у справі за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Монтажно-будівельна компанія Сінергія»
на рішення Новокодацького районного суду міста Дніпра від 24 червня 2025 року
та на додаткове рішення Новокодацького районного суду міста Дніпра від 03 липня 2025 року
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Монтажно-будівельна компанія Сінергія», третя особа, що не заявляла самостійних вимог щодо предмета спору – ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, –

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2025 року  ОСОБА_1  звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Монтажно-будівельна компанія Сінергія» (далі – ТОВ «Монтажно-будівельна компанія Сінергія»), третя особа, що не заявляла самостійних вимог щодо предмета спору – ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що 05 грудня 2024 року в місті Дніпрі на перехресті нерівнозначних доріг пр. Сергія Нігояна та вул. Андрія Гулого-Гуленко, водій ОСОБА_2 , рухаючись на автомобілі марки «Mercedes-Benz», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , по другорядній дорозі не надав дорогу автомобілю марки «Mitsubishi Lancer», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 , та скоїв з ним зіткнення.

Позивачка зазначала, що ОСОБА_2 працює водієм у ТОВ «Монтажно-будівельна компанія «Сінергія», про що сам ОСОБА_2 зазначив у своїх письмових поясненнях під час складання стосовно нього протоколу про адміністративне правопорушення. Автомобіль марки «Mercedes-Benz», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , належить ТОВ «Монтажно-будівельна компанія «Сінергія», про що зазначено у додатку до схеми ДТП.

Відповідно до висновку № 10116 від 31 грудня 2024 року експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню вартості матеріального збитку КТЗ складеного судовим експертом ОСОБА_3 , вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Mitsubishi Lancer», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 складає 781 293,09 грн., вартість матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля марки «Mitsubishi Lancer», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер VIN: НОМЕР_3 , пошкодженого внаслідок ДТП становить 359 143,33 грн., ринкова вартість вказаного автомобіля в пошкодженому стані після ДТП становить 55 477,60 грн. Вартість матеріального збитку визначено такою, що дорівнює ринковій вартості КТЗ на момент пошкодження оскільки вартість відновлювального ремонту КТЗ не менша за його ринкову вартість.

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу марки «Mercedes-Benz», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , була застрахована у страховій компанії ПрАТ «Арсенал Страхування», поліс № 220889006, якою 11 березня 2025 року, здійснено виплату позивачу страхового відшкодування в сумі 158 500,00 грн. Оскільки вартість матеріального збитку, визначена у висновку експерта, дорівнює ринковій вартості автомобіля станом до настання ДТП та становить 359 143,33 грн., страховиком виплачено за цим страховим випадком позивачу суму страхового відшкодування в розмірі 158 500,00 грн., залишкова вартість автомобіля після ДТП становить 55 477,60 грн., що також підтверджується договором купівлі-продажу автомобіля від 28 березня 2025 року, у зв`язку з чим, відповідно до статті 1194 ЦК України відповідач має сплатити на користь позивача різницю між вартістю залишків автомобіля, а саме: 359 143,33 грн. – 158 500,00 грн. – 55 477,60 грн. = 145 165,73 грн.

Також, позивач через фізичні страждання, які виразились у відчуттях фізичного болю через отримані нею забиття гомілок та які тривали з 05 грудня 2024 року і протягом майже трьох тижнів, та душевні страждання, які виразились у відчутті втрати можливості користуватись своєю власністю і необхідності значних змін у звичайному побуті та які тривають з 05 грудня 2024 року до теперішнього часу, спричинили позивачу моральну шкоду, яку, враховуючи складові моральної шкоди та тривалість страждань позивач оцінює не менше ніж в розмірі 5 000,00 грн.

Ураховуючи викладене, позивачка просила суд стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 145 165,73 грн., моральну шкоду в розмірі 5 000,00 грн., а також судові витрати, що складаються із судового збору в розмірі 1 201,32 грн., витрат на проведення судової експертизи в розмірі 6 600,00 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000,00 грн.

Рішенням Новокодацького районного суду міста Дніпра від 24 червня 2025 року позовні вимоги  ОСОБА_1 – задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «Монтажно-будівельна компанія Сінергія» на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 145 165,73 грн. та моральну шкоду в розмірі 5 000,00 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Додатковим рішенням Новокодацького районного суду міста Дніпра від 03 липня 2025 року клопотання представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Добринь Я.О. про ухвалення додаткового рішення – задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «Монтажно-будівельна компанія Сінергія» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 14 жовтня 2025 року апеляційну скаргу ТОВ «Монтажно-будівельна компанія Сінергія» залишено без задоволення.

Рішення Новокодацького районного суду міста Дніпра від 24 червня 2025 року та додаткове рішення Новокодацького районного суду міста Дніпра від 03 липня 2025 року – залишено без змін.

20 жовтня 2025 року до Дніпровського апеляційного суду надійшла заява представника ОСОБА_1 – адвоката Добринь Я.О. про ухвалення додаткового рішення, яка обґрунтовувалась тим, що судом апеляційної інстанції при ухваленні судового рішення не було вирішено питання щодо розподілу судових витрат, що складаються із витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони у справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень, довідками про доставку електронного листа і смс-повідомлення та отримання документів в Електронному суді (а.с.228).
Від представника ОСОБА_1 – адвоката Добринь Я.О. 11.12.2025 року надійшла заява про розгляд заяви про ухвалення додаткового рішення без участі заявника та її представника. Заяву підтримали у повному обсязі та просили задовольнити.
Заяв, або клопотань про відкладення розгляду справи від учасників справи до суду не надходило.
Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а не можливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.
Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, усвідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність нез”явившихся сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, явка яких не визнавалась апеляційним судом обов`язковою.
Вивчивши матеріали справи, дослідивши всі надані суду докази, колегія суддів приходить до висновку, що подана суду заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 3 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів.

Статтею 141 ЦПК України закріплено порядок розподілу судових витрат між сторонами.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята статті 141 ЦПК України).

Положеннями статті 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір – обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року, договір про надання правової допомоги – домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво – вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» інші види правової допомоги – види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Згідно статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Згідно зі статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.

Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Європейський суд з прав людини (далі – ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір – обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України).

Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18).

На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правничу допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15, провадження № 14-280цс18).

Встановлено, що на підтвердження витрат на правничу допомогу адвокат Добринь Я.О., який діє в інтересах  ОСОБА_1 , надав: ордер на надання правничої допомоги серії АЕ № 1373069 від 11 березня 2025 року; договір-доручення про надання правничої допомоги № 11/03/2025 від 11 березня 2025 року; додаток № 1 до договору-доручення про надання правничої допомоги; додаток № 2 до договору-доручення про надання правничої допомоги від 13 серпня 2025 року; платіжну інструкцію № 5ЕНВ-4Х06-СВВ6-НА33 від 13 серпня 2025 року (а.с.177-181).

Згідно пункту 4 договору-доручення про надання правничої допомоги № 11/03/2025 від 11 березня 2025 року обсяг та вартість послуг, порядок та строк оплати визначений у Розділі 6 договору та додатку № 1 до договору-доручення, який є невід`ємною частиною договору.

У додатку № 2 до договору-доручення про надання правничої допомоги від 13 серпня 2025 року адвокат Добринь Я.О. навів види правничої допомоги, які були надані, а саме складання та подання відзиву на апеляційну скаргу, участь у судових засіданнях в суді апеляційної інстанції – 10 000,00 грн.

Згідно платіжної інструкції № 5ЕНВ-4Х06-СВВ6-НА33 від 13 серпня 2025 року  ОСОБА_1 сплатила на користь адвоката Добринь Я.О. 10 000,00 грн. в якості оплати за надання правової допомоги за договором-дорученням про надання правничої допомоги № 11/03/2025 від 11 березня 2025 року.

Отже, зазначене підтверджує фактичне здійснення позивачкою ОСОБА_1  витрат на професійну правничу допомогу, надану адвокатом у зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Аналогічна позиція відображена в постанові Верховного Суду від 28 вересня 2023 року у справі № 686/31892/19.

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказано, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Також, у постанові Верховного Суду від 13 травня 2021 року у справі № 903/277/20 зазначено, що оцінка обґрунтованості, пропорційності витрат на професійну правничу допомогу з урахуванням обсягу наданих адвокатом послуг, складністю справи, беручи до уваги, зокрема критерії реальності понесення адвокатських витрат, розумності їхнього розміру, співмірності, а також підтвердженість таких витрат належними та допустимими доказами вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин кожної справи.

У поданому 21 жовтня 2025 року клопотанні відповідач просив відмовити у задоволенні заяви позивачки про стягнення витрат на професійну правничу допомогу або зменшити його розмір, виходячи із засад співмірності та розумності.
З урахуванням наведеного вище, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
Тому, виходячи з положень частини третьої статті 141 ЦПК України, враховуючи співмірність складності справи та обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, виходячи з її конкретних обставин, апеляційний суд вважає, що зазначені представником позивачки витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн. є завищеними.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає за необхідне частково задовольнити заяву представника  ОСОБА_1 – адвоката Добринь Я.О. про стягнення з відповідача ТОВ «Монтажно-будівельна компанія Сінергія» понесених витрат на професійну правничу допомогу, пов`язаних з розглядом справи у суді апеляційної інстанції та ухвалити додаткове судове рішення у справі.
Враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, її доцільність, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, враховуючи заперечення відповідача щодо стягнення витрат, виходячи з конкретних обставин справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність зменшити їх розмір та стягнути з відповідача ТОВ «Монтажно-будівельна компанія Сінергія» на користь позивачки ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3 000,00 грн., понесені у зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Керуючись статтями 141, 270, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, –

У Х В А Л И Л А:

Заяву представника ОСОБА_1 – адвоката Добринь Ярослава Олексійовича про ухвалення додаткового рішення – задовольнити частково.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Монтажно-будівельна компанія Сінергія» (код ЄДРПОУ 38897076) на користь  ОСОБА_1  (РНОКПП НОМЕР_4 ) судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3 000,00 грн.
У задоволенні іншої частини вимог заяви – відмовити.
Додаткова постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 18 лютого 2026 року.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: М.О. Макаров

М.М. Пищида