справа № 952/754/25 
провадження № 1-кп/952/35/26

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

18.02.2026 Зачепилівський районний суд Харківської області в складі: 
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання – ОСОБА_2 ,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора – ОСОБА_3 (дистанційно),
обвинуваченого – ОСОБА_4 ,
захисника – ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-ще Зачепилівка Харківської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 12025221090000770 від 29.07.2025 за обвинуваченням: 
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Леб`яже Зачепилівського району Харківської області, українця, громадянина України, освіта повна загальна середня, військовослужбовця ЗСУ (В/ч НОМЕР_1 ), неодруженого, фактично проживаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого: 20.12.2017 Зачепилівським районним судом Харківської області за ч.3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки; 27.07.2020 Красноградським районним судом Харківської області за ч.3 ст. 185 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі; 26.05.2021 Красноградським районним судом Харківської області за ч.3 ст. 185 КК України із застосуванням ч.4 ст. 70 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі, 22.08.2023 звільненого за відбуттям строку покарання, - 
в скоєнні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, -

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 28.07.2025 близько 23:45 год., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, реалізовуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, направлений на умисне спричинення тяжких тілесних ушкоджень та бажаючи настання саме таких наслідків, обравши знаряддям вчинення кримінального правопорушення предмет, схожий на дерев`яну палицю, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, почав переслідувати ОСОБА_6 , який прямував до свого місця проживання.
Продовжуючи свою протиправну діяльність, ОСОБА_4 наздогнав ОСОБА_6 на вул. Центральній в с. Леб`яже Берестинського району Харківської області, де між ними виник конфлікт, в ході якого ОСОБА_4 почав виказувати претензїї щодо розповсюдження ОСОБА_6 чуток відносно нього, і під час конфлікту ОСОБА_4 , використовуючи предмет, схожий на дерев`яну палицю, наніс два удари по голові, від яких ОСОБА_6 впав на землю, а ОСОБА_4 , продовжуючи діяти з прямим умислом на спричинення тяжких тілесних ушкоджень, продовжив бити останнього ногами по різним частинам тулубу.
В результаті протиправних дій ОСОБА_4 потерпілому ОСОБА_6 відповідно до висновку судово-медичної експертизи №12-14/163-КР/25 від 12.09.2025 з урахуванням медичної документації спричинено наступні тілесні ушкодження: 
-травму живота з ушкодженням селезінки з послідуючим її видаленням, яка відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпечності для життя, згідно п.п. 2.1.1.а, 2.1.2, 2.1.3 к, л, о «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України від 17.01.1995 №6; 
-закриту черепно-мозкову травму з ушкодженням на голові, перелом правої гомілки нижньої щелепи, які по ступеню тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, тривалістю понад 6 днів, але не більше 3-х тижнів (21 дня), згідно п.п. 2.3.1а, 2.3.3 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України від 17.01.1995 №6;
-садна грудної клітини, живота та верхніх кінцівок, які по ступеню тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкості втрати працездатності та мають незначні скороминущі наслідки тривалістю не більше як 6 днів, згідно п.п. 2.3.2б, 2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України від 17.01.1995 №6.
Надалі ОСОБА_4 самостійно припинив свої протиправні дії.

Будучи допитаним в судовому засіданні в якості обвинуваченого ОСОБА_4 свою вину в скоєнні інкримінуємого йому кримінального правопорушення визнав повністю, щиро розкаявся в скоєному та підтвердив, що кримінальне правопорушення було скоєно ним при обставинах, про які він дав добровільно та правдиво свідчення під час досудового розслідування у кримінальному провадженні і які правильно вказані в обвинувальному акті.

Показання ОСОБА_4 є послідовними та логічними, не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, а тому суд вважає ці показання достовірними та такими, що знайшли підтвердження в судовому засіданні.
Потерпілий ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, однак у попередніх судових засіданням наголошував на тому, що претензій матеріального та морального характеру до ОСОБА_4 не має.
За змістом ст. 62 Конституції України під час розгляду кримінальних проваджень суд має суворо додержуватись принципу презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Згідно ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Європейський суд з прав людини у п. 65 справи «Коробов проти України» (заява №39598/03, остаточне рішення від 21.10.2011) зазначив, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), n.161, Series А заява №25). Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Згідно з вимогами ст. 91 КПК України, доказуванню у кримінальному провадженні підлягає, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення. Обов`язок доказування зазначених обставин покладається на слідчого, прокурора та, в установлених КПК випадках, - на потерпілого.

Окрім повного визнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_4 , його вина у фактично скоєному підтверджується зібраними по кримінальному провадженню доказами, безпосередньо дослідженими судом в процесі судового розгляду, а саме:

-протоколом огляду від 29.07.2025, згідно якого під час огляду місця події по вул. Центральній в с. Леб`яже Берестинського району Харківської області знаходиться пляма темно-бурої речовини, а поруч фрагменти білого кабелю та чорна футболка з плямами темно-бурої речовини;
-довідкою КНП «Берестинська міська лікарня» № 01-05/1160 від 04.08.2025, відповідно до якої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 29.07.2025 звернувся за медичною допомогою до вказаного медичного закладу з діагнозом «закрита травма живота, розрив селезінки, забійно-рвані рани волосистої частини голови». Був госпіталізований до хірургічного відділення та перебував на лікуванні з 29.07.2025 по 03.08.2025;
-висновком експерта Берестинського відділення ДСУ ХОБ СМЕ ОСОБА_7 № 12-14/163-КР/25 від 12.09.2025, згідно якого виявлені на тілі ОСОБА_6 тілесні ушкодження кваліфіковані наступним чином: травма живота з ушкодженням селезінки з послідуючим її видаленням, відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпечності для життя, згідно п.п. 2.1.1.а, 2.1.2, 2.1.3 к, л, о «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України від 17.01.1995 №6; закрита черепно-мозкову травма з ушкодженням на голові, перелом правої гомілки нижньої щелепи, по ступеню тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, тривалістю понад 6 днів, але не більше 3-х тижнів (21 дня), згідно п.п. 2.3.1а, 2.3.3 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України від 17.01.1995 №6; садна грудної клітини, живота та верхніх кінцівок, по ступеню тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкості втрати працездатності та мають незначні скороминущі наслідки тривалістю не більше як 6 днів, згідно п.п. 2.3.2б, 2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України від 17.01.1995 №6. При цьому покази ОСОБА_6 дані ним в протоколі його допиту від 06.08.2025 про спосіб причинення йому тілесних ушкоджень гр. ОСОБА_4 не протирічать даним, отриманим при судово-медичній експертизі ОСОБА_6 . Покази ОСОБА_6 дані ним в протоколі проведення слідчого експерименту за його участі від 09.09.2025 про спосіб спричинення йому тілесних ушкоджень ОСОБА_4 не протирічать даним, отриманим при судово-медичній експертизі ОСОБА_6 .

Крім того, судом були досліджені матеріали справи, якими характеризується обвинувачений ОСОБА_4 .

Суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінуємого йому кримінального правопорушення доказана повністю і його дії кваліфікує за ч.1 ст. 121 КК України – умисне спричинення тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило втрату будь-якого органу.

При призначенні міри покарання суд враховує характер та фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення, його тяжкість, особу обвинуваченого ОСОБА_4 , раніше неодноразово судимого, який за місцем проживання характеризується посередньо, військовослужбовця ЗСУ (який на даний час перебуває у СЗЧ), неодруженого, неповнолітніх дітей на утриманні не має, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває.

Відповідно до ст.66 КК України обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , є його щире каяття у вчиненому.

В силу ст. 67 КК України обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , є рецидив злочинів.

Відповідно до ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують покарання, наявність обтяжуючих покарання обставин, суд вважає, що ОСОБА_4 має бути призначене покарання в межах санкції, передбаченої ч.1 ст.121 КК України, а саме: у виді позбавлення волі, вважаючи неможливим виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства.

Оскільки ОСОБА_4 призначається покарання у виді реального позбавлення волі, а існуючі ризики не зникли, з метою забезпечення виконання вироку на підставі п.2 ч.4 ст.374 КПК України суд вважає за необхідне до набрання вироком законної сили залишити попередній запобіжний захід - тримання під вартою.
У відповідності до вимог ч.5 ст.72 КК України в строк відбуття покарання необхідно зарахувати строк попереднього ув`язнення ОСОБА_4 з 29.07.2025 (з моменту затримання) до дня набрання вироком законної сили із розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 1 день позбавлення волі.

Цивільний позов не заявлявся.

Судових витрат по справі не має.

Питання речових доказів по справі слід вирішити у відповідності до положень ст.100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 50, 66, 67, 395 КК України, ст.ст. 368, 370, 371, 374, 376, 395, 532 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання засудженому ОСОБА_4  рахувати з 29.07.2025.
На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_4 в строк відбуття покарання строк його попереднього ув`язнення з 29.07.2025 до дня набрання даним вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Запобіжний захід у виді тримання під вартою в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор» стосовно ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили залишити без змін.
Речові докази:
- чоловічу кофту темного кольору з рукавами, яку поміщено до паперової коробки; змиви з долонь правої та лівої руки підозрюваного ОСОБА_4 , які поміщено до паперового конверту; нігтьові зрізи фалангів пальців з лівої та правої руки ОСОБА_4 , які поміщено до паперового конверту; чоловічі штани темного кольору, які поміщено до паперової коробки; чоловіче взуття темного кольору, яке поміщено до паперової коробки; пластикову рукоятку від колуна, що знаходяться на зберіганні в камері схову СПД №1 Берестинського РВП ГУНП в Харківській області, після набрання вироком законної сили – знищити;
- медичну карту стаціонарного хворого № 5115 на ім`я ОСОБА_6 на 16 аркушах, що повернута до КНП «Берестинська міська лікарня» Харківської області, після набрання вироком законної сили – залишити в КНП «Берестинська міська лікарня» Харківської області.

Вирок може бути оскаржений протягом 30 днів з моменту його проголошення до Харківського апеляційного суду, засудженим ОСОБА_4  в той же строк з моменту отримання копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1