ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2026 року	Львів	Справа № 380/10048/24 пров. № А/857/49383/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді: Глушка І.В.,
суддів: Затолочного В.С., Судової-Хомюк Н.М.,
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Єрьоміної Вікторії Анатоліївни на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2025 року про прийняття звіту про виконання судового рішення, постановлену суддею Хома О.П. у м.Львові у порядку письмового провадження у справі № 380/10048/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання до вчинення дій,-
ВСТАНОВИВ:
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 23.08.2024 у справі №380/10048/24 позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії - задоволено повністю. 
Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 31 липня 2025 року задоволено заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення та зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 подати до Львівського окружного адміністративного суду протягом 30 (тридцяти) днів з моменту набрання ухвалою законної сили звіт про виконання рішення від 23.08.2024 у справі №380/10048/24.
Відповідачем неодноразово подавались звіти про виконання судового рішення у справі №380/10048/24, однак у їх принятті судом було відмовлено шляхом постановлення відповідних ухвал.
Відповідач 31.10.2025 подав суду звіт про виконання рішення. Як вбачається з долученого до звіту, реєстру платіжних інструкцій розпорядників (одержувачів) бюджетних коштів від 30.10.2025, ОСОБА_1 виплачено на картковий рахунок на виконання рішення суду від 23.08.2024 у справі №380/10048/24 індексацію грошового забезпечення в розмірі 56 929,97 грн.
Львівський окружний адміністративний суд погодився із доводами Військової частини НОМЕР_1 та вважав за можливе прийняти поданий відповідачем звіт.
У апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив таку ухвалу скасувати та відмовити Військової частини НОМЕР_1 у прийнятті звіту. При цьому посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
На думку скаржника, суд першої інстанції обмежився формальним аналізом розрахунку відповідача. При цьому фактичної виплати коштів позивачу у належному розмірі не відбулося. Посилання відповідача на відсутність фінансування не звільняє його від обов`язку виконати рішення суду у повному обсязі.
Відтак, на переконання скаржника, висновки суду першої інстанції про виконання рішення є передчасними.
Відповідач скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу. Вказує на здійснення виплати на рахунок позивача належних сум на виконання судового рішення після прийняття звіту судом.
Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та відзиву на неї, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Так, за приписами положень статей 129 та 129-1 Конституції України обов`язковість рішень суду визначена як одна з основних засад судочинства. Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Відповідно до частин другої та третьої статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Крім того, статтею 370 КАС України визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Відповідно до ст. 381-1 Кодексу адміністративного судочинства України судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснює суд, який розглянув справу як суд першої інстанції.
Суд може здійснювати судовий контроль за виконанням судового рішення у порядку, встановленому статтями 287, 382 - 382-3 і 383 цього Кодексу.
Між тим, 19 грудня 2024 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення положень про судовий контроль за виконанням судових рішень» № 4094-IX, яким ст. 382 КАС України викладено у новій редакції, а також доповнено КАС України статтями 382-1, 382-2, 382-3.
При цьому, згідно п. 2 Розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення положень про судовий контроль за виконанням судових рішень», справи у судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цим Законом, розглядаються з урахуванням особливостей, що діють після набрання чинності цим Законом.
За приписами частини першої статті 382-2 КАС України суд розглядає звіт суб`єкта владних повноважень про виконання судового рішення протягом десяти днів з дня його надходження в порядку письмового провадження, а за ініціативою суду чи клопотанням сторін - у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду питання, не перешкоджає судовому розгляду.
Звіт суб`єкта владних повноважень про виконання судового рішення має містити: 1) найменування суду першої інстанції, до якого подається звіт; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) (для фізичних осіб) особи, яка подає звіт, її місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та електронної пошти (за наявності), відомості про наявність або відсутність електронного кабінету; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) (для фізичних осіб) інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб); 4) номер справи, в межах якої ухвалено відповідне судове рішення; 5) відомості про виконання суб`єктом владних повноважень судового рішення, строк, порядок та спосіб його виконання; 6) у разі невиконання судового рішення: орієнтовні строки виконання такого рішення та їх обґрунтування; відомості про обставини, які ускладнюють виконання судового рішення суб`єктом владних повноважень, які заходи вжито та вживаються ним для їх усунення; 7) перелік документів та інших матеріалів, що додаються до звіту та підтверджують обставини, зазначені у ньому.
Згідно із ч. 1 статті 382-3 КАС України за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень суд постановляє ухвалу про прийняття звіту або відмову у прийнятті звіту.
Відповідно до ч. 2 статті 382-3 КАС України суд відмовляє у прийнятті звіту, якщо суб`єктом владних повноважень не наведено обґрунтовані обставини, які ускладнюють виконання судового рішення, або заходи, які вживаються ним для виконання судового рішення, на переконання суду, є недостатніми для своєчасного та повного виконання судового рішення.
Суд також відмовляє у прийнятті звіту, якщо звіт подано без додержання вимог частин другої та/або третьої статті 382-2 цього Кодексу.
У випадку, якщо суб`єктом владних повноважень подано звіт, рішення суду в повному обсязі не виконане, проте суб`єкт владних повноважень вчинив всі залежні від нього дії для виконання судового рішення, суд повинен встановити новий строк для подання звіту.
Також, суд зазначає, що в адміністративному судочинстві обов`язковість виконання судового рішення має особливо важливе значення, оскільки, виходячи із завдань адміністративного судочинства щодо ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, судовий захист може вважатися ефективним лише за умови своєчасного та належного виконання судового рішення, зазвичай, боржником в якому є держава в особі її компетентних органів, а тому адміністративні суди, які, здійснюючи судовий контроль та застосовуючи інші пов`язані процесуальні засоби, повинні максимально сприяти реалізації конституційної засади обов`язковості судового рішення.
Зазначені висновки суду узгоджуються із позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 01 лютого 2022 року у справі №420/177/20 та ухвалах від 26 січня 2021 року у справі № 611/26/17, від 07 лютого 2022 року у справі №200/3958/19-а.
Так, на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23.08.2024 у справі №380/10048/24 Військовою частиною НОМЕР_1 було проведено розрахунки з ОСОБА_1 , а саме на користь позивача було виплачено кошти у сумі 56029,97 грн, що становить 74,47% від загального обсягу залишку на рахунку за КЕКВ 2800, що відповідає частці загального обсягу заборгованості за судовими рішеннями, які перебувають на судовому контролі.
Як свідчить зміст апеляційної скарги, скаржник акцентує увагу виключно на тому, що фактичне виконання рішення суду у спосіб виплати коштів у повному обсязі не відбулося.
Разом із тим, відповідач, як орган державної влади, в силу вимог частини 2 статті 19 Конституції України зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень тау спосіб, що передбачені Конституцією, законами України та іншими нормативно-правовими актами.
Водночас, конкретна сума належної позивачу індексації, порядок її нарахування тощо у поданій заяві на виконання ухвали суду про встановлення судового контролю не зазначено.
Отже, питання про нарахування позивачу спірної індексації, її загальної суми на виконання визначеного судового рішення на час подання заяви від 31.10.2025 не знайшло свого відображення, що вказує на неповноту звіту.
Оцінюючи в сукупності вищевикладене, враховуючи зміст поданого звіту Військової частини НОМЕР_1 про виконання рішення суду в справі № 380/10048/24, колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що поданий звіт є неповним, а його розгляд здійснено судом першої інстанції поверхнево без урахування істотних умов щодо належного нарахування та виплати сум індексації грошового забезпечення на виконання судового рішення (зокрема механізму нарахування, загальної суми тощо).
Верховний Суд в ухвалі від 04 липня 2023 року по справі № 200/3958/19-а зазначав: Судом можуть бути вжиті заходи реагування судового контролю за невиконанням судових рішень в адміністративних справах у формі встановлення нового строку для подачі звіту та накладення штрафу на особу відповідальну за виконання рішення суду. При цьому, для прийняття судом звіту суб`єкта владних повноважень необхідним є встановлення виконання відповідним суб`єктом судового рішення у повному обсязі та у спосіб, визначений таким рішенням.
При цьому колегія суддів враховує позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 704/1547/17, згідно якої за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту можна, зокрема, встановити новий строк подання звіту. Тобто, суд вправі вжити заходів реагування судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах у формі встановлення нового строку для подачі звіту. Для підтвердження мотивації такого підходу потрібно керуватися абзацом першим підпункту 3.2 пункту 3, абзацу другого пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 червня 2009 року №16-рп/2009, де зазначено, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини, а виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової.
Колегія суддів зазначає, що відсутність належного фінансування військової частини не свідчить про виконання рішення у повному обсязі, а лише підтверджує, що таке невиконання судового рішення обумовлено об`єктивними обставинами, незалежними від посадових осіб.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для виконання, а тому відсутність бюджетних асигнувань на виплату грошового забезпечення не звільняє суб`єкта владних повноважень від обов`язку виконати рішення.
Надання ж відповідачем на розгляд суду апеляційної інстанції (разом із відзивом) доказів виплати позивачу сум на виконання рішення у справі №380/10048/24 після прийняття судом першої інстанції оскаржуваною ухвалою звіту лише підтверджує висновки суду апеляційної інстанції на неповне дослідження судом першої інстанції обставин належного виконання відповідачем ухвали про встановлення судового контролю. Водночас, суд апеляційної інстанції позбавлений процесуальної можливості прийняти звіт про виконання судового рішення після скасування оскаржуваної позивачем ухвали. Повнота виконання рішення відповідачем підлягає додатковому дослідженню судом першої інстанції у визначеному процесуальним законом порядку.
Відтак, оскільки рішення суду у цій справі не виконано відповідачем в межах наданих повноважень та у встановлений спосіб, тому поданий звіт не підлягає прийняттю.
У контексті праворозуміння інституту судового контролю за виконанням рішення суду, суд повинен врахувати, що такий контроль передбачено з метою реалізації завдань адміністративного судочинства, тому суд повинен займати активну позицію не лише під час вирішення публічно-правового спору, але й після набрання судовим рішенням законної сили.
За встановлених обставин, на виконання частини другої статті 382 КАС України, колегія суддів дійшла висновку, що наявні підстави для встановлення відповідачу нового строку для надання звіту про виконання рішення суду.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини /ЄСПЛ/ право на суд, захищене ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Було б незрозуміло, якби стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень.
ЄСПЛ висловив у рішеннях по справах «Юрій Миколайович Іванов проти України», заява № 40450/04; «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece), заява № 107/1995/613/701) позицію про те, що право на справедливий суд є ілюзорним, якщо судове рішення залишається невиконаним.
Для цілей ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (рішення від 20.07.2004р. у справі «Шмалько проти України»).
Крім того, ЄСПЛ неодноразово зазначав, що невиконання рішень національних судів в Україні - системна проблема (зокрема, справа «Бурмич та інші проти України», заява №46852/13).
Необхідність максимального забезпечення судом у кожній справі дотримання принципу обов`язковості судового рішення, зумовлено також тим, що невиконання рішень суду призводить до зниження довіри людей до судової влади, а також посилює переконання того, що вирішити спір (правову проблему), використовуючи звернення до суду, є неефективним.
З огляду на викладене, оскаржувана ухвала суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в прийнятті звіту і встановлення нового строку для подання до суду звіту про виконання рішення.
Оскільки відмова у прийнятті звіту обґрунтована невідповідністю звіту вимогам ч.2 ст.382-2 КАС України, а також ураховуючи специфічний статус військових частин в умовах діючого воєнного стану, тому підстав для накладення штрафу на командира згаданої частини колегія суддів не убачає.
Також в порядку ст.139 КАС України правові підстави для вирішення питання про розподіл судових витрат в цьому апеляційному провадженні є відсутніми.
Керуючись ст.ст. 139, 242, 311, 315, 317, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Єрьоміної Вікторії Анатоліївни задовольнити, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2025 року про прийняття звіту про виконання судового рішення у справі № 380/10048/24 – скасувати.
У прийнятті звіту Військової частини НОМЕР_1 (заява від 31.10.2025) про виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 серпня 2024 року у справі №380/10048/24 відмовити.
Встановити Військовій частині НОМЕР_1 новий строк для подання до суду першої інстанції звіту про виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 серпня 2024 року у справі № 380/10048/24 терміном 30 (тридцять) календарних днів з дня отримання цієї ухвали.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає. 

Головуючий суддя	 	І. В. Глушко 	
судді	 	В. С. Затолочний 	
 	 	Н. М. Судова-Хомюк