Справа № 146/1662/25

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" лютого 2026 р. Томашпільський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого - судді Пилипчука О.В.
з участю секретаря судового засідання Бойко Т.Є.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в селищі Томашпіль цивільну справу
ім`я (найменування) сторін та інших учасників справи:
позивач:  ОСОБА_1  
відповідач:  ОСОБА_2  
вимоги позивача: про витребування безпідставно отриманих активів (грошових коштів)
представник позивача: адвокат Шалару О.І.
представник відповідача: адвокат Щетніцький В.С

ВСТАНОВИВ:

Виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
06 листопада 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, у якому просила стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 24500 грн. в рахунок безпідставно отриманого майна.
Позивач позов обґрунтував наступним.
14.08.2025 року позивачка перерахувала відповідачу на його розрахунковий рахунок грошові кошти в розмірі 24500 грн., підтвердженням чого є відповідна квитанція №100J617780.
Підставою для перерахування вищевказаних коштів відповідачу, була усна домовленість про підбір, купівля та пригон транспортного засобу з-за кордону. Про те після отримання грошових коштів відповідач не здійснив жодних дій про які було обумовлено сторонами. На багаторазові прохання позивачки повернути їй грошові кошти відповідач давав обіцянки повернути. Але станом на день подання позовної заяви грошові кошти позивачці відповідачем в добровільному порядку так і не повернуті
Особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно набула майно в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути таке майно цій особі на підставі статті 1212 ЦК України. Будь-яке набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на отримання майна за рахунок потерпілого, або у разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося.
Таким чином відповідач безпідставно набув грошові кошти які надійшли до нього від позивачки за обіцяні послуги, які він і не збирався виконувати (без належної правової підстави) в розмірі 24500 грн.
Попередній розрахунок суми судових витрат, які позивач понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи складає 968 грн. 96 коп. (понижуючий коефіцієнт 0.8 в зв`язку з поданням заяви через систему електронний суд) судового збору та 5000 грн 00 коп. витрат на правову допомогу (яка може бути збільшена в ході судового розгляду).
23 грудня 2025 року відповідачем подано до суду відзив, згідно якого в задоволенні позову просив відмовити повністю.
Відзив обґрунтовано наступним.
В позовній заяві позивача просить стягнути з відповідача 24500 грн. в рахунок безпідставно отриманого майна.
Із позовними вимогами відповідач не згоден.
27 липня 2025 року до нього зателефонував ОСОБА_3 і просив його, так як він перебуває за кордоном придбати йому для дружини, яка проживає в м. Одеса легковий автомобіль бажано «Volksvagen Golf».
14 серпня 2025 року йому на банківську картку надійшли кошти в сумі 24500 грн, як завдаток за авто.
12 вересня 2025 року відповідач, перебуваючи в м.Грабен-Нойдорф в Німеччині на шроті приглянув автомобіль «Volksvagen Golf» переслав ОСОБА_4 фотографії і дані авто і він погодився його купити і велів залишити завдаток за автомобіль. Тоді відповідач оформив з продавцем договір купівлі-продажу автомобіля і для забезпечення договору передав продавцеві завдаток 500 євро, а автомобіль залишив на зберіганні, Так як Корчевським не були йому передані всі гроші необхідні для оформлення купівлі автомобіля.
16 вересня відповідачу на телефон надійшло СМС повідомлення від Корчевського повернути гроші. 
18 вересня його дружина в СМС повідомленні повідомила, що вони купили авто і вона вимагає повернення коштів.
Оскільки гроші були передані на заставу, то повернути гроші немає можливості.
В даному випадку мав місце завдаток, тобто грошова сума, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання , якщо порушення зобов`язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора.
13 січня 2026 року позивачем подано до суду відповідь на відзив.
Відповідь на відзив обґрунтована наступним.
12.01.2026 року позивач отримав відзив на позовну заяву. 
Обставини та заперечення викладені у зазначеному відзиві є такими, які не відповідають дійсності.
Договір завдатку повинен містити дані про основний договір, виконання якого забезпечене завдатком, розмір грошової суми (вартість майна) переданої в якості завдатку, перелік дій (випадків бездіяльності) сторін договору, які тягнуть за собою настання наслідків, передбачених Цивільним кодексом України та самим договором завдатку, порядок і терміни повернення завдатку винною стороною.
Між тим позивачкою та відповідачем не було укладеного жодного письмового договору завдатку, не було укладено жодного правочину щодо забезпечення виконання зобов`язання і взагалі не було укладено жодного письмового договору.
Вся можлива переписка з будь-якою іншою собою, окрім позивачки не може бути належним доказом виконання зобов`язань, оскільки грошові кошти були надіслані саме позивачкою.
Відповідач вказує, що йому на банківську карту поступили 24500 грн як завдаток за авто, про те не зазначає жодних доказів на підтвердження такого цільового призначення.
Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі.
Ухвалою Томашпільського районного суду від 28 листопада 2025 року відкрито спрощене позовне провадження у справі, перше судове засідання призначено на 25 грудня 2025 року.
23 грудня 2025 року відповідачем подано до суду відзив.
Ухвалою Томашпільського районного суду Вінницької області від 25 грудня 2025 року розгляд справи відкладено на 13 січня 2026 року.
13 січня 2026 року позивачем подано до суду відповідь на відзив.
Ухвалою Томашпільського районного суду Вінницької області від 13 січня 2026 року розгляд справи відкладено на 12 лютого 2026 року. 
Доводи учасників процесу.
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 , адвокат Шалару О.І. позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Пояснив, що гроші були перераховані безпідставно. Договору завдатку, чи іншого договору позивачка з відповідачем не укладала. Просить повернути безпідставно отримані кошти. Була усна домовленість, що позивачка перераховує відповідачеві грошові кошти, відповідач повинен був в майбутньому укласти договір, однак жодних договорів не укладалося, жодних розмов з відповідачем у позивача не було. Відповідач казав спочатку перерахувати кошти, а потім укласти договір. Позивачка хотіла, щоб він надав їй інформаційну послугу щодо пошуку автомобіля. Це підтверджується квитанцією при матеріалах справи. Позивачка з відповідачем не спілкувалася тільки отримала від нього СМС – повідомлення щодо перерахування грошових коштів. Вона гроші помилково перерахувала.
Щодо вказівки в квитанції, що платником коштів є ОСОБА_2 , представник позивача зазначив, що наявність оригіналу квитанції у позивачки підтверджує, що грошові кошти відправлено позивачем.
У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 , адвокат Щетніцький В.С. позовні вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні за обставин викладених у відзиві. Пояснив, що грошові кошти відповідачу перераховувались в якості застави за покупку авто. Він був фактичним посередником між покупцем, тобто чоловіком позивачки та продавцем. Він уклав договір та вніс 500 євро застави. Через деякий час після цього надійшло повідомлення, що вже нічого не треба. Відповідач з позивачкою не спілкувався, спілкувався з її чоловіком. Відповідач рахував, що грошові кошти йдуть від чоловіка позивачки. 
Фактичні обставини, встановлені судом, норми права, які застосовував суд, мотиви суду.
Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши їх належність та достовірність, сприяючи всебічному й повному з`ясуванню обставин справи, що має істотне значення для правильного вирішення спору, прийшов до наступного.
Відповідно до ст.129 Конституції України, суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є: рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання публічного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; розумні строки розгляду справи судом; забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення; обов`язковість судового рішення.
Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно ч.3 ст. 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно ч.ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
Відповідно ч.ч.1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно ч.1-4 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Відповідно ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно ч.9 ст. 83 ЦПК України, копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.
Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Судом встановлено, що до суду звернулася ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Згідно квитанції до платіжної інструкції про переказ готівки № 1ССJ61780 від 14 серпня 2025 року на рахунок ІВАN НОМЕР_1 надійшли кошти в сумі 24500 грн. Одержувач: ОСОБА_2 , платник/ініціатор: ОСОБА_2 , призначення платежу: Готівкове поповнення рахунку ОСОБА_2 .
Відомостей, що платіж здійснила ОСОБА_1 квитанція не містить.
Із фотокопій переписки доданих позивачем до позову неможливо встановити, учасників переписки. Вказане цифрове зазначення 24500, однак вказівка валюти відсутня.
Згідно копії перекладу договору купівлі – продажу від 12.09.2025, вказаний договір укладений між ОСОБА_5 та Престелом Дженні. Предмет договору транспортний засіб «Volkswagen Golf», ціна купівлі: 500 євро – застава, вищевказану суму передано під час підписання договору. 
Нотаріального посвідчення копія перекладу договору не містить.
Із фотокопій переписки доданих відповідачем до відзиву неможливо встановити, учасників переписки. Учасники переписки спілкувалися щодо авто.
Згідно ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
Відповідно до ч.1 ст. 570 ЦК України, завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання.
Відповідно до ч.1 ст. 571 ЦК України, якщо порушення зобов`язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора. Якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, він зобов`язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості.
Відповідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Заявляючи вимоги про витребування безпідставно отриманих активів (грошових коштів) позивач ОСОБА_1 зазначає, що 14.08.2025 року перерахувала відповідачу на його розрахунковий рахунок грошові кошти в розмірі 24500 грн., підтвердженням чого є відповідна квитанція №100J617780. Однак як видно з квитанції №100J617780 платником є ОСОБА_2 . Жодних доказів, які підтверджують перерахування грошових коштів саме позивачем, позивачем надано не було. Відповідачем визнано, що грошові кошти йому перераховувались, однак вказав, що кошти були надані як завдаток за авто, який він сплатив, та щодо коштів він спілкувався з ОСОБА_6 . Жодних доказів, що грошові кошти перераховувала саме ОСОБА_1 та що набуття грошових коштів було здійснено безпідставно матеріали справи не містять.
Відповідно ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
За наведених обставин, враховуючи, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, на доведення факту перерахування нею коштів та що грошові кошти відповідачем набуто безпідставно, в судовому засіданні факт перерахування позивачем коштів також не доведений, суд приходить до висновку, що позивачу слід відмовити у задоволенні позову.
Відповідно до ч.5 ст.265 ЦПК України, у резолютивній частині рішення зазначається розподіл судових витрат.
Відповідно до положень ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Судом встановлено, що позивачем ОСОБА_1 понесено судові витрати, що складаються з 968,96 гривень, сплаченого судового збору.
Враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне судові витрати позивача залишити за нею.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 203, 215, 216, 386, 615, 1166, 1167 ЦК України, статтями 2,4,10, 12, 13, 76-89, 90, 95, 141, 163, 200, 263, 265, 293, 315, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування безпідставно отриманих активів (грошових коштів) відмовити.
Судові витрати понесені позивачем залишити за позивачем.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України.
Повне найменування (ім`я) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження:
позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_2 , виданий 02 січня 2008 року, Первомайським МВ УМВС України у Миколаївської області, РНКОПП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ;
відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт НОМЕР_4 , РНОКПП: НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення виготовлено: 16 лютого 2026 року 
Суддя:		  О. В.  Пилипчук