ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2026 року	м. Львів	Справа № 914/1875/16	

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:
Головуючого судді Панова І.Ю.,
Суддів Зварич О.В.,
Скрипчук О.С.,
Секретар судового засідання: Фарина Х.І.
за участю представників сторін:
від скаржника: Чередніченко М.М.;
від кредитора: ТзОВ “Фінансова компанія “Ю-Бейс” – Зимненко Є.В.;
арбітражний керуючий: Комлик І.С.;
розглянувши матеріали апеляційної скарги ОСОБА_1 б/н від 02.12.2025 (вх. №01-05/3567/25 від 03.12.2025)
на ухвалу Господарського суду Львівської області від 21.02.2025 (повний текст ухвали складено 25.02.2025)
про заміну кредитора правонаступником
у справі № 914/1875/16 (суддя Цікало А.І.)
за заявою: Товариства з обмеженою відповідальністю фірми “Гетьман”
про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю фірми “Гетьман”

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст вимог заяви і ухвали суду першої інстанції.
Ухвалою Господарського суду Львівської області від 26.07.2016 р. порушено провадження у справі № 914/1875/16 про банкрутство ТзОВ фірми “Гетьман”, введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.
Постановою Господарського суду Львівської області від 28.07.2016 р. ТзОВ фірму “Гетьман” визнано банкрутом і відкрито ліквідаційну процедуру, скасовано всі арешти, накладені на майно ТзОВ фірми “Гетьман”, обов`язки ліквідатора покладено на голову ліквідаційної комісії Винника Олексія Вікторовича та розгляд справи призначено на 27.09.2016 р.
Повідомлення про визнання ТзОВ фірми “Гетьман” банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури офіційно оприлюднене на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України в мережі Інтернет 28.07.2016 р. № 33963.
Ухвалою Господарського суду Львівської області від 21.02.2025 у справі №914/1875/16 задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Кантієро” про заміну кредитора правонаступником. Замінено кредитора - Товариство з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Кантієро” правонаступником - Товариство з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Ю-Бейс” в частині вимог до Товариства з обмеженою відповідальністю фірми “Гетьман” на суму 87850200 грн. 00 коп., як вимоги, що не забезпечені заставою майна Товариства з обмеженою відповідальністю фірми “Гетьман” та задовольняються у четверту чергу.
30.10.2024 р. до суду за вх. № 3994/24 від ТзОВ “Фінансова компанія “Кантієро” надійшла заява про заміну кредитора ТзОВ “Фінансова компанія “Кантієро” на правонаступника – ТзОВ “Фінансова компанія “Ю-Бейс”.
Із заяви ТзОВ “Фінансова компанія “Кантієро” про заміну кредитора - ТзОВ “Фінансова компанія “Кантієро” правонаступником – ТзОВ “Фінансова компанія “Ю-Бейс” та доданих до неї документів вбачається таке.
Ухвалою Господарського суду Львівської області від 08.11.2016 р. у справі № 914/1875/16, зокрема, визнано вимоги Публічного акціонерного товариства “Банк “Київська Русь” до Товариства з обмеженою відповідальністю фірми “Гетьман” на суму 229111141 грн. 94 коп. (з яких: 120028934,64 грн. - заборгованість за кредитом; 36233242,11 грн. - заборгованість по відсотках; 33204030,58 грн. - пеня за несвоєчасне повернення кредиту та сплату відсотків; 32545773,50 грн. - 30% річних за несвоєчасну сплату кредиту та відсотків; 7099161,11 грн. - інфляційні), як вимоги, що забезпечені заставою майна боржника.
Зазначені вимоги Публічного акціонерного товариства “Банк “Київська Русь” до Товариства з обмеженою відповідальністю фірми “Гетьман” виникли на підставі Кредитних договорів, укладених між Банком та Боржником, а також на підставі Кредитного договору, укладеного між Банком та ТзОВ “Едельвейс-фарм”, а саме:
- вимоги на суму 20920117 грн. 03 коп. (з яких: 12178734,64 грн. – заборгованість за кредитом; 970359,28 грн. – заборгованість по відсотках; 254078,84 грн. – пеня за несвоєчасну сплату відсотків; 158052,12 грн. – 30% річних за несвоєчасне погашення відсотків; 2851608,92 грн. – пеня за несвоєчасне повернення кредиту; 3447733,32 грн. – 30% річних за несвоєчасну сплату кредиту; 1059549,91 грн. – прострочена заборгованість по кредиту з урахуванням індексу інфляції) виникли на підставі Кредитного договору на відкриття відновлювальної кредитної лінії № 229/KL-13 від 19.08.2013 р., укладеного між ПАТ “Банк “Київська Русь” та ТзОВ фірмою “Гетьман”. Зазначені вимоги забезпечені заставою майна ТзОВ фірми “Гетьман”, відповідно до умов Договору іпотеки від 19.08.2013 р., посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Стефанюком О. І., зареєстрований в реєстрі за № 3527 (з подальшими змінами та доповненнями), Договору застави товарів в обороті № 229/KL-13 (ТО) від 19.08.2013 р. (з подальшими змінами та доповненнями), Договору застави товарів в обороті № 229/KL-13 (ТО-2) від 28.01.2014 р. (з подальшими змінами та доповненнями), Договору застави товарів в обороті № 229/KL-13 (ТО-3) від 28.02.2014 р. (з подальшими змінами та доповненнями);
- вимоги на суму 169489585 грн. 03 коп. (з яких: 87850200,00 грн. – заборгованість за кредитом; 28659549,55 грн. – заборгованість по відсотках; 5805751,54 грн. – пеня за несвоєчасну сплату відсотків; 6485809,06 грн. – 30% річних за несвоєчасне погашення відсотків; 18696960,99 грн. – пеня за несвоєчасне повернення кредиту; 17071702,69 грн. – 30% річних за несвоєчасну сплату кредиту; 4919611,20 грн. – прострочена заборгованість по кредиту з урахуванням індексу інфляції) виникли на підставі Кредитного договору на відкриття невідновлювальної кредитної лінії № 235/KL-13 від 24.09.2013 р., укладеного між ПАТ “Банк “Київська Русь” та ТзОВ фірмою “Гетьман”. Зазначені вимоги забезпечені заставою майна ТзОВ фірми “Гетьман”, відповідно до умов Договору іпотеки від 29.10.2013 р. посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Стефанюком О. І., зареєстрований в реєстрі за № 4424 (з подальшими змінами та доповненнями), Договору іпотеки від 30.10.2013 р., посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Стефанюком О. І., зареєстрований в реєстрі за № 4437, Договору іпотеки від 31.10.2013 р., посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Стефанюком О. І., зареєстрований в реєстрі за № 4492 (з подальшими змінами та доповненнями), Договору іпотеки від 21.11.2013р., посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Стефанюком О. І., зареєстрований в реєстрі за № 4781, Договору застави № 235/KL-13 (ОЗ) від 31.10.2013 р. (з подальшими змінами та доповненнями);
- вимоги на суму 38701439 грн. 88 коп. (з яких: 20000000,00 грн. – заборгованість за кредитом; 6603333,28 грн. – заборгованість по відсотках; 1339075,16 грн. – пеня за несвоєчасну сплату відсотків; 1495927,91 грн. – 30% річних за несвоєчасне погашення відсотків; 4256555,13 грн. – пеня за несвоєчасне повернення кредиту; 3886548,40 грн. – 30% річних за несвоєчасну сплату кредиту; 1120000,00 грн. – прострочена заборгованість по кредиту з урахуванням індексу інфляції) виникли на підставі Кредитного договору на відкриття невідновлювальної кредитної лінії № 236/KL-13 від 30.09.2013 р., укладеного між ПАТ “Банк “Київська Русь” та ТзОВ “Едельвейс-фарм”. Зазначені вимоги забезпечені заставою майна ТзОВ фірми “Гетьман” відповідно до умов Договору застави № 236/KL-13 (ТО) від 29.09.2014 р., укладеного між ПАТ “Банк “Київська Русь” та ТзОВ фірмою “Гетьман”, відповідно до умов якого ТзОВ фірма “Гетьман”, як майновий поручитель ТзОВ “Едельвейс-фарм”, передає в заставу Банку рухоме майно – товари в обороті.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 12.11.2020 р. у справі № 914/1875/16 здійснено заміну ПАТ “Банк “Київська Русь” на правонаступника - ТзОВ “Фінансова компанія “Кантієро” (ЄДРПОУ 43186135).
20.12.2023 р. між ТзОВ “Фінансова компанія “Кантієро” (Кредитор) та ТзОВ “Фінансова компанія “Ю-Бейс” (Новий кредитор) укладено договір про відступлення права вимоги № 3 (надалі – Договір про відступлення прав вимоги), відповідно до умов якого ТзОВ “Фінансова компанія “Кантієро” відступає ТзОВ “Фінансова компанія “Ю-Бейс” частину права вимоги до ТзОВ фірми “Гетьман” за кредитним договором № 235/KL-13 на відкриття невідновлювальної кредитної лінії від 24.09.2013 р., що укладений між ПАТ “Банк “Київська Русь” та ТзОВ фірмою “Гетьман” (надалі – Кредитний договір) в розмірі 87850200,00 грн. (п. 1 Договору про відступлення прав вимоги).
Пунктом 2 Договору про відступлення передбачено, що Новий кредитор в день підписання цього договору, набуває всі права кредитора за Кредитним договором, включаючи, зокрема, право вимагати належного виконання ТзОВ фірмою “Гетьман” зобов`язань за Кредитним договором, сплати ТзОВ фірмою “Гетьман” грошових коштів у розмірі 87850200,00 грн., права, що виникають із судових справ, у тому числі справ про банкрутство ТзОВ фірми “Гетьман”. Права Кредитора за Кредитним договором переходять до Нового кредитора частково та не забезпечені заставою майна ТзОВ фірми “Гетьман”.
Відповідно до п. 5 Договору про відступлення (з урахуванням додаткової угоди № 1 від 02.02.2024 р.), за відступлення права вимоги Новий кредитор сплачує Кредитору грошові кошти у розмірі 10000,00 грн. – ціна договору. Ціна договору має бути сплачена Новим кредитором до 05.07.2024 р.
20.12.2023 р. між ТзОВ “Фінансова компанія “Кантієро” та ТзОВ “Фінансова компанія “Ю-Бейс” складено акт прийому-передачі до Договору № 3 про відступлення прав вимоги від 20.12.2023 р. Зазначеним актом ТзОВ “Фінансова компанія “Кантієро” та ТзОВ “Фінансова компанія “Ю-Бейс” підтвердили передачу та прийняття ряду документів, перелічених в такому акті, зокрема, кредитного договору № 235/KL-13 на відкриття невідновлюваної кредитної лінії від 24.09.2013 р. (позичальник – ТзОВ фірма “Гетьман”) з договорами про внесення змін та доповнень до кредитного договору, укладеним в період з 30.09.2013 р. до 02.03.2015 р.
02.07.2024 р. ТзОВ “Фінансова компанія “Ю-Бейс” здійснило на користь ТзОВ “Фінансова компанія “Кантієро” оплату згідно додаткової угоди № 1 від 02.02.2024р. до договору про відступлення прав вимоги № 3 від 20.12.2023 р. у розмірі 10000,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією від 02.07.2024 р. № 126. Отже, Новим кредитором здійснено оплату Кредитору за відступлення права вимоги згідно умов договору про відступлення прав вимоги № 3 від 20.12.2023 р. (сплачено ціну договору).
Таким чином, на підставі Договору про відступлення права вимоги № 3 від 20.12.2023 р. до ТзОВ “Фінансова компанія “Ю-Бейс” перейшла частина прав вимоги до ТзОВ фірми “Гетьман”, яка належала ТзОВ “Фінансова компанія “Кантієро”, а саме заборгованість по тілу кредиту у розмірі 87850200,00 грн. за кредитним договором № 235/KL-13 на відкриття невідновлювальної кредитної лінії від 24.09.2013 р., що укладений між ПАТ “Банк “Київська Русь” та ТзОВ фірмою “Гетьман”.
Як зазначалось, вимоги ПАТ “Банк “Київська Русь” (правонаступником якого є ТзОВ “Фінансова компанія “Кантієро”) до ТзОВ фірми “Гетьман”, що виникли за кредитним договором № 235/KL-13 на відкриття невідновлювальної кредитної лінії від 24.09.2013 р., визнані ухвалою суду від 08.11.2016 р. у даній справі на суму 169489585 грн. 03 коп. (з яких: 87850200,00 грн. – заборгованість за кредитом; 28659549,55 грн. – заборгованість по відсотках; 5805751,54 грн. – пеня за несвоєчасну сплату відсотків; 6485809,06 грн. – 30% річних за несвоєчасне погашення відсотків; 18696960,99 грн. – пеня за несвоєчасне повернення кредиту; 17071702,69 грн. – 30% річних за несвоєчасну сплату кредиту; 4919611,20 грн. – прострочена заборгованість по кредиту з урахуванням індексу інфляції), як вимоги, що забезпечені заставою майна боржника.
Відповідно до умов Договору про відступлення права вимоги № 3 від 20.12.2023 р., ТзОВ “Фінансова компанія “Кантієро” відступило право вимоги за кредитним договором № 235/KL-13 на відкриття невідновлювальної кредитної лінії від 24.09.2013 р. новому кредитору - ТзОВ “Фінансова компанія “Ю-Бейс” у розмірі 87850200,00 грн., тобто частково. Зазначені вимоги є заборгованість по тілу кредиту (основний борг). При цьому, права вимоги за забезпечувальними договорами (Договір іпотеки від 29.10.2013 р., реєстраційний № 4424; Договір іпотеки від 30.10.2013 р., реєстраційний № 4437; Договір іпотеки від 31.10.2013 р., реєстраційний № 4492; Договір іпотеки від 21.11.2013 р., реєстраційний № 4781, Договір застави № 235/KL-13 (ОЗ) від 31.10.2013 р.) новому кредитору - ТзОВ “Фінансова компанія “Ю-Бейс” не були відступлені.
Крім того, в абз. 2 п. 2 Договору про відступлення права вимоги № 3 від 20.12.2023 р. зазначено, що права кредитора переходять до нового кредитора частково та не забезпечені заставою майна боржника (ТзОВ фірми “Гетьман”).
Отже, на підставі Договору про відступлення права вимоги № 3 від 20.12.2023р., ТзОВ “Фінансова компанія “Ю-Бейс” набуло право вимоги до ТзОВ фірми “Гетьман”, що належало ПАТ “Банк “Київська Русь” (правонаступником якого є ТзОВ “Фінансова компанія “Кантієро”) та визнано ухвалою Господарського суду Львівської області від 08.11.2016 р. у даній справі в межах вимог у розмірі 87850200,00 грн. (заборгованість по тілу кредиту за кредитним договором № 235/KL-13 на відкриття невідновлювальної кредитної лінії від 24.09.2013 р.), як вимоги, що не забезпечені заставою майна ТзОВ фірми “Гетьман”.
Ухвала господарського суду мотивована тим, що між первісним кредитором (ТзОВ «ФК «Кантієро») та новим кредитором (ТзОВ «ФК «Ю-Бейс») відбулося правонаступництво у матеріальних правовідносинах на підставі договору про відступлення права вимоги.
Господарський суд виходив із того, що відповідно до статей 512, 514 ЦК України та статті 43 Кодексу України з процедур банкрутства, заміна кредитора у справі про банкрутство є можливою на будь-якій стадії провадження у разі переходу права вимоги до іншої особи за правочином.
Суд встановив, що 20.12.2023 сторони уклали договір № 3, за яким право вимоги частини основного боргу (тіла кредиту) за кредитним договором № 235/KL-13 у розмірі 87 850 200,00 грн перейшло до ТзОВ «ФК «Ю-Бейс». Факт переходу права підтверджений актом прийому-передачі документів та доказами повної оплати ціни договору правонаступником (платіжна інструкція від 02.07.2024).
Окрім цього. місцевий господарський суд звернув увагу на те, що оскільки за умовами договору новому кредитору передано лише право вимоги грошових коштів без забезпечувальних (іпотечних/заставних) прав, такі вимоги втратили статус забезпечених майном боржника. Відтак, суд дійшов висновку про обґрунтованість зміни черговості задоволення цих вимог та визначив, що вони підлягають включенню до четвертої черги реєстру вимог кредиторів.

Короткий зміст вимог та узагальнених доводів учасників справи.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 оскаржив таке в апеляційному порядку. Апеляційна скарга надійшла на адресу Західного апеляційного господарського суду 03.12.2025. В апеляційній скарзі скаржник просить скасувати ухвалу Господарського суду Львівської області від 21.02.2025 у справі № 914/1875/16, якою замінено кредитора - Товариство з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Кантієро” правонаступником - Товариством з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Ю-Бейс” в частині вимог до Товариства з обмеженою відповідальністю фірми “Гетьман” на суму 87850200 грн. 00 коп. (заборгованість по тілу кредиту за Кредитним договором № 235/KL-13 від 24.09.2013 р.), як вимоги, що не забезпечені заставою майна Товариства з обмеженою відповідальністю фірми “Гетьман” та задовольняються у четверту чергу. 3. Прийняти в скасованій частині нове рішення, яким в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Кантієро” про заміну кредитора правонаступником у справі №914/1875/16 відмовити.
Зазначає, що суд першої інстанції безпідставно змінив статус вимог нового кредитора (ТОВ «ФК «Ю-Бейс») із забезпечених заставою на конкурсні (четверта черга). Наголошується, що за приписами ст. 43 КУзПБ правонаступник має вступити у процес у тому ж статусі, який мав попередній кредитор, а зміна черговості на підставі лише умов цивільно-правового договору про відступлення права вимоги (цесії) є неприпустимою.
Скаржник стверджує, що суд першої інстанції проігнорував постанову Західного апеляційного господарського суду від 07.08.2024 у цій же справі, якою аналогічна ухвала про заміну кредитора зі зміною статусу вимог уже була скасована.
Окрім цього, звертає увагу на те, що оскаржувана ухвала фактично ревізує та змінює реєстр вимог кредиторів, затверджений ще у 2016 році, який набрав законної сили. Суд першої інстанції задовольнив переведення вимог у четверту чергу, хоча у 2016 році вже відмовляв первісному кредитору в аналогічному клопотанні та наголошує, що штучне збільшення обсягу вимог четвертої черги (на 87,8 млн грн) призводить до розмивання голосів інших кредиторів та суттєво зменшує шанси на реальне задоволення їхніх вимог за рахунок вільної ліквідаційної маси.
22.12.2025 від ТзОВ "Фінансова компанія "Кантієро" надійшов відзив б/н від 22.12.2025 (вх. № 01-04/9705/25) на апеляційну скаргу в якому кредитор зазначає, що заміна кредитора на правонаступника відбулася на підставі укладеного договору відступлення права вимоги, яким передано частину грошових вимог, що не забезпечені заставою, у зв`язку з чим такі вимоги обґрунтовано віднесені судом до четвертої черги задоволення та скаржником не спростовано правомірності висновків суду першої інстанції щодо можливості часткового правонаступництва кредитора у справі про банкрутство, а також щодо правової природи та черговості вимог нового кредитора, визначених відповідно до положень Кодексу України з процедур банкрутства та Цивільного кодексу України.
Також вказує, що чинне законодавство та усталена судова практика допускають внесення змін до реєстру вимог кредиторів, у тому числі у зв`язку із відступленням права вимоги та зміною статусу вимог, а також що такі зміни не потребують перегляду попередніх судових рішень та звертає увагу на відсутність порушення прав та інтересів апелянта, оскільки на момент ухвалення оскаржуваного рішення він не мав статусу кредитора у справі, а його вимоги віднесені до першої черги та не залежать від обсягу вимог кредиторів наступних черг.
22.12.2025 від ТзОВ фірма "Гетьман" надійшов відзив б/н від 22.12.2025 (вх. № 01-04/9711/25) на апеляційну скаргу в якому боржник зазначає, що оскаржувана ухвала постановлена з додержанням вимог матеріального та процесуального права, зокрема положень статей 43, 45 Кодексу України з процедур банкрутства, статей 512, 514 Цивільного кодексу України, а також відповідає усталеній судовій практиці Верховного Суду щодо допустимості часткового сингулярного правонаступництва у справах про банкрутство.
Вказує, що за договором про відступлення права вимоги відбулося часткове вибуття первісного кредитора у зобов`язанні з поділом вимог на забезпечену та незабезпечену частини, у зв`язку з чим новий кредитор набув права вимоги в обсязі, що не забезпечений заставою майна боржника, та правомірно віднесений до четвертої черги задоволення вимог кредиторів та доводи апелянта про порушення його прав є безпідставними, оскільки не впливають на черговість та обсяг задоволення його вимог у процедурі банкрутства.

Відповідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 03.12.2025 вказану справу розподілено колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Панова І.Ю., суддів Зварич О.В. та Скрипчук О.С.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 08.12.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 б/н від 02.12.2025 (вх. №01-05/3567/25 від 03.12.2025) на ухвалу Господарського суду Львівської області від 21.02.2025 про заміну кредитора правонаступником у справі № 914/1875/16.
Ухвалою суду від 12.01.2026 призначено розгляд справи на 10.02.2026.
Ухвалою суду від 05.02.2026 призначено розгляд справи на 03.03.2026.
Ухвалою суду від 03.03.2026 відкладено розгляд справи на 07.04.2026 та зобов`язано ОСОБА_1 надіслати копію апеляційної скарги б/н від 02.12.2025 (вх. №01-05/3567/25 від 03.12.2025) із додатками до неї кредитору ОСОБА_2 , кредитору ОСОБА_3 та кредитору ОСОБА_4 .
11.03.2026 від ОСОБА_1 надійшла заява б/н від 11.03.2026 (вх. №01-04/2136/26) до якої долучив докази надіслання копії апеляційної скарги б/н від 02.12.2025 (вх. №01-05/3567/25 від 03.12.2025) із додатками до неї кредитору ОСОБА_2 , кредитору ОСОБА_3 та кредитору ОСОБА_4 .
Ухвалою від 07.04.2026 відмовлено повністю у задоволенні заяви ОСОБА_1 вих.№01-4-26 від 01.04.2026 (вх. №01-04/2732/26 від 02.04.2026) про відвід суддів Панової І.Ю., Зварич О.В. та Скрипчук О.С. від розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 б/н від 02.12.2025 (вх. №01-05/3567/25 від 03.12.2025) на ухвалу Господарського суду Львівської області від 21.02.2025 про заміну кредитора правонаступником.
07.04.2026 від ТзОВ "Фінансова компанія "Кантієро" надійшло клопотання вих.№07/04 від 07.04.2026 (вх.№ 01-04/2872/26) про відкладення розгляду справи. Клопотання обґрунтоване тим, що представник ТОВ ФК “Кантієро” не зможе прийняти участь в судовому засіданні, оскільки буде приймати участь в іншому судовому засіданні , що призначене у Верховному Суді 07.04.2026 на 14.40, у зв`язку із цим просив відкласти розгляд справи на іншу дату, доказів в підтвердження вказаних обставин представник заявника до клопотання не додав.
Відповідно до вимог ч. 12 ст. 270 ГПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Колегія суддів, порадившись на місці, враховуючи фактичні обставини справи, ухвалила відмовити у задоволені заявленого клопотання та вирішила розпочати розгляд апеляційної скарги по суті.
В судовому засіданні 07.04.2026 представник скаржника та арбітражний керуючий підтримали доводи апеляційної скарги з підстав викладених у ній. Представник ТзОВ “Фінансова компанія “Ю-Бейс” заперечив доводи апеляційної скарги.

У відповідності до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Відповідно до вимог ч 6 ст. 12 ГПК України господарський суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Кодексом України з процедур банкрутства.
Згідно з ч. 1 ст. 2 Кодексу України з процедур банкрутства провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.
Застосування положень Господарського процесуального кодексу України та інших законодавчих актів України здійснюється з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

При перегляді рішення господарського суду колегія суддів Західного апеляційного господарського суду керувалась наступним.

За змістом статті 512 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) підставою для заміни кредитора у зобов`язанні є передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (пункт 1 частини першої цієї статті).
Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсягах і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі статтею 517 цього Кодексу первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.
Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.
Відповідно до статті 519 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором.
Отже, законодавець передбачив можливість відступлення первісним кредитором новому кредитору як повного обсягу прав та обов`язків, належних йому на момент відступлення (універсальне правонаступництво), так і можливість відступлення прав лише у певній частині, що обумовлюється сторонами в договорі відступлення права вимоги (сингулярне правонаступництво).
Відповідно до статті 52 ГПК України у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення юридичної особи шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідного учасника справи на будь-якій стадії судового процесу.
Процесуальне правонаступництво - це перехід процесуальних прав і обов`язків сторони у справі до іншої особи у зв`язку з вибуттям особи у спірному матеріальному правовідношенні.
Процесуальне правонаступництво виникає з юридичних фактів правонаступництва (заміни сторони матеріального правовідношення її правонаступником) і відображає зв`язок матеріального і процесуального права, фактично, процесуальне правонаступництво слідує за матеріальним. У кожному конкретному випадку, для вирішення питань можливості правонаступництва, господарському суду слід аналізувати відповідні фактичні обставини, передбачені нормами матеріального права.
Питання правонаступництва у справі про банкрутство врегульовано статтею 43 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ), відповідно до якої у разі вибуття чи заміни кредитора у справі про банкрутство господарський суд за заявою правонаступника або іншого учасника (учасників) справи здійснює заміну такої сторони її правонаступником на будь-якій стадії провадження у справі.
Усі дії, вчинені у справі про банкрутство до вступу у справу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку правонаступник замінив.
Водночас, існує істотна відмінність між регулюванням правонаступництва у справі про банкрутство, передбаченого нормами КУзПБ, і процесуальним правонаступництвом у позовному провадженні, передбаченим ГПК України.
Процедура банкрутства поєднує в собі як розгляд процедурних питань, пов`язаних саме із здійсненням провадження у справі про банкрутство, так і вирішення спорів, стороною в яких є боржник, які розглядаються за позовом сторони, тобто в позовному провадженні, тим судом, який відкрив провадження у справі про банкрутство.
Щодо спорів, які згідно зі статтею 7 КУзПБ розглядаються за правилами позовного провадження в межах справи про банкрутство мають застосовуватися загальні положення щодо правонаступництва, передбачені ГПК України, і зокрема статтею 52 цього Кодексу. Для заміни кредитора у справі про банкрутство, вимоги якого включено до реєстру кредиторських вимог, правонаступником, мають застосовуватися спеціальні норми законодавства про банкрутство (стаття 43 КУзПБ).
При цьому, з урахуванням приписів частини шостої статті 12 ГПК України, норми КУзПБ застосовуються переважно як спеціальні норми права. У випадках відсутності в КУзПБ іншого врегулювання інституту правонаступництва, норми чинного ГПК України мають застосовуватися як загальні норми процесуального права.
Такі висновки узгоджуються із правовими позиціями, викладеними у постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 27.02.2020 у справі № 911/806/17, а також у постанові Верховного Суду від 19.05.2021 у справі № 925/236/15 і колегія суддів не вбачає підстав для відступу від них у цій справі.
Системний аналіз статей 1, 45, 46, 47 КУзПБ, статей 512, 514 ЦК України, статті 52 ГПК України дає підстави для висновку про те, що суд, вирішуючи у справах про банкрутство за заявою правонаступника питання щодо заміни первісного кредитора правонаступником у разі сингулярного правонаступництва кредитора (внаслідок вибуття чи заміни первісного кредитора у зобов`язанні), має виходити з того, що заява правонаступника повинна містити виклад обставин, що обґрунтовують таке правонаступництво, розмір вимог нового кредитора із визначенням їх черговості та визначенням їх правової природи за укладеним договором відступлення прав вимоги (конкурсні, поточні, забезпечені або не забезпечені заставою майна боржника), з окремим виділенням суми неустойки (штрафу, пені).
Суд, на розгляді якого перебуває заява про процесуальне правонаступництво, виходячи з положень статей 86, 233, 237, 238 ГПК України, статей 1, 45, 46, 47 КУзПБ має встановити ці обставини та обґрунтувати у своєму рішенні підстави відхилення або прийняття доводів та обставин, на які посилається правонаступник, зазначити розмір вимог, щодо яких здійснюється таке правонаступництво та їх черговість, оскільки за наслідком прийняття такого рішення вносяться зміни до затвердженого реєстру вимог кредиторів.
Також суд відповідної інстанції має враховувати, що вимоги кредитора мають бути чинними на момент розгляду заяви кредитора судом, інакше їх визнання може перешкодити визнанню та включенню до реєстру вимог кредиторів іншої особи, яка набула прав вимоги первісного (первісних кредиторів у випадку неодноразового відступлення прав вимоги) або обліку в реєстрі вимог, які припинили своє існування (є погашеними), внаслідок чого кількість голосів кредиторів може не відображати реального пасиву конкурсних вимог до боржника.
Закріплені статтею 129 Конституції України принципи рівності усіх учасників процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості, як одних із основних засад судочинства, а також принципи господарського судочинства, що передбачають здійснення правосуддя на засадах рівності перед законом і судом, верховенства права, змагальності, диспозитивності, пропорційності та обов`язковості судових рішень (статті 7, 11, 13, 14, 18 ГПК України) покладають на заявника обов`язок подати докази набуття прав вимоги в оригіналах документів та обґрунтування їх переданими новому кредитору документами, що підтверджують дійсність відступленого права.
Такий висновок випливає із необхідності дослідження судом, у разі сингулярного правонаступництва, як обсягу переданого права, так і структури відступлених вимог, оскільки за наслідком розгляду такої заяви передбачається внесення змін до реєстру вимог кредиторів, яким вимоги кредиторів заносяться до різної черговості відповідно до норм КУзПБ.
Згідно з частиною третьою статті 45 КУзПБ покладеному на кредитора (нового кредитора) обов`язку подати докази в обґрунтування кредиторських вимог, кореспондує обов`язок нового кредитора надати суду у справі про банкрутство докази дійсності його грошових вимог на момент передання права вимоги, зокрема, вимог за кредитним договором, які можуть бути задоволені третіми особами (поручителями, майновими поручителями, за наслідком реалізації заставного майна) з огляду на значний, обумовлений законом, час процедури у справі про банкрутства.
Цей обов`язок випливає із положень частини першої статті 514 ЦК України, відповідно до яких до нового кредитора переходять права первісного кредитора в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.
Отже, розгляд у справі про банкрутство заяви про заміну кредитора правонаступником в порядку статті 43 КУзПБ за правових підстав, передбачених статтями 512, 514 ЦК України, вимагає оцінки судом аргументів заявника щодо зазначених ним підстав для здійснення заміни кредитора правонаступником, відповідно, дослідження та оцінки судом відповідних доказів, зокрема тих, на які послався заявник у цій справі, обґрунтовуючи та підтверджуючи свої вимоги, при зверненні із відповідною заявою у цій справі.
Суд зазначає, що норми як матеріального права, а саме положення статей 512, 514 ЦК України, 43 КУзПБ, так і процесуального права- статі 52 ГПК України, не забороняють неодноразове здійснення правонаступництва, зокрема внаслідок неодноразової (послідовної) передачі прав кредитора іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Тому, у випадку неодноразової (послідовної) передачі прав кредитора іншій особі за правочином (відступлення права вимоги до боржника) створюється ланцюг послідовної передачі прав кредитора іншій особі. Послідовність вчинених правочинів з передачі права вимоги вимагає від суду при вирішенні питання щодо правонаступництва стосовно останнього із набувачів цих прав (нового кредитора) дослідження всього обсягу обставин та оцінки всього обсягу доказів щодо набуття права вимоги кожним новим кредитором - за кожним із неодноразово вчинених правочинів з передачі права вимоги.
Відтак, неодноразове вчинення правочинів з передачі права вимоги до боржника у ланцюгу послідовних правочинів створює залежність виникнення права (підстав) щодо правонаступництва кожним новим кредитором від наявності підстав для набуття цього права кожним із первісних кредиторів у ланцюгу правочинів з передачі права вимоги до боржника.
Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 19.06.2025 у справі №922/831/23.

Згідно із матеріалами справи, вимоги ПАТ “Банк “Київська Русь” (правонаступником якого є ТзОВ “Фінансова компанія “Кантієро”) до ТзОВ фірми “Гетьман”, що виникли за кредитним договором № 235/KL-13 на відкриття невідновлювальної кредитної лінії від 24.09.2013 р., визнані ухвалою суду від 08.11.2016 р. у даній справі на суму 169489585 грн. 03 коп. (з яких: 87850200,00 грн. – заборгованість за кредитом; 28659549,55 грн. – заборгованість по відсотках; 5805751,54 грн. – пеня за несвоєчасну сплату відсотків; 6485809,06 грн. – 30% річних за несвоєчасне погашення відсотків; 18696960,99 грн. – пеня за несвоєчасне повернення кредиту; 17071702,69 грн. – 30% річних за несвоєчасну сплату кредиту; 4919611,20 грн. – прострочена заборгованість по кредиту з урахуванням індексу інфляції), як вимоги, що забезпечені заставою майна боржника.
Відповідно до умов Договору про відступлення права вимоги № 3 від 20.12.2023 р., ТзОВ “Фінансова компанія “Кантієро” відступило право вимоги за кредитним договором № 235/KL-13 на відкриття невідновлювальної кредитної лінії від 24.09.2013 р. новому кредитору - ТзОВ “Фінансова компанія “Ю-Бейс” у розмірі 87850200,00 грн., тобто частково. Зазначені вимоги є заборгованість по тілу кредиту (основний борг). При цьому, права вимоги за забезпечувальними договорами (Договір іпотеки від 29.10.2013 р., реєстраційний № 4424; Договір іпотеки від 30.10.2013 р., реєстраційний № 4437; Договір іпотеки від 31.10.2013 р., реєстраційний № 4492; Договір іпотеки від 21.11.2013 р., реєстраційний № 4781, Договір застави № 235/KL-13 (ОЗ) від 31.10.2013 р.) новому кредитору - ТзОВ “Фінансова компанія “Ю-Бейс” не були відступлені.
Крім того, в абз. 2 п. 2 Договору про відступлення права вимоги № 3 від 20.12.2023 р. зазначено, що права кредитора переходять до нового кредитора частково та не забезпечені заставою майна боржника (ТзОВ фірми “Гетьман”).
Отже, на підставі Договору про відступлення права вимоги № 3 від 20.12.2023р., ТзОВ “Фінансова компанія “Ю-Бейс” набуло право вимоги до ТзОВ фірми “Гетьман”, що належало ПАТ “Банк “Київська Русь” (правонаступником якого є ТзОВ “Фінансова компанія “Кантієро”) та визнано ухвалою Господарського суду Львівської області від 08.11.2016 р. у даній справі в межах вимог у розмірі 87850200,00 грн. (заборгованість по тілу кредиту за кредитним договором № 235/KL-13 на відкриття невідновлювальної кредитної лінії від 24.09.2013 р.), як вимоги, що не забезпечені заставою майна ТзОВ фірми “Гетьман”.
Окрім цього, у матеріалах справи відсутні належні, допустимі та достовірні докази визнання вказаного Договору про відступлення прав вимоги недійсним.
Відповідно до вимог ст. 1 КУзПБ забезпечені кредитори-кредитори, вимоги яких до боржника або іншої особи забезпечені заставою майна боржника, конкурсні кредитори – кредитори за вимогами до боржника, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника.
Господарським судом Львівської області встановлено, що 20.12.2023 р. між ТзОВ “Фінансова компанія “Кантієро” та ТзОВ “Фінансова компанія “Ю-Бейс” складено акт прийому-передачі до Договору № 3 про відступлення прав вимоги від 20.12.2023 р. Зазначеним актом ТзОВ “Фінансова компанія “Кантієро” та ТзОВ “Фінансова компанія “Ю-Бейс” підтвердили передачу та прийняття ряду документів, перелічених в такому акті, зокрема, кредитного договору № 235/KL-13 на відкриття невідновлюваної кредитної лінії від 24.09.2013 р. (позичальник – ТзОВ фірма “Гетьман”) з договорами про внесення змін та доповнень до кредитного договору, укладеним в період з 30.09.2013 р. до 02.03.2015 р.
02.07.2024 р. ТзОВ “Фінансова компанія “Ю-Бейс” здійснило на користь ТзОВ “Фінансова компанія “Кантієро” оплату згідно додаткової угоди № 1 від 02.02.2024р. до договору про відступлення прав вимоги № 3 від 20.12.2023 р. у розмірі 10000,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією від 02.07.2024 р. № 126. Отже, Новим кредитором здійснено оплату Кредитору за відступлення права вимоги згідно умов договору про відступлення прав вимоги № 3 від 20.12.2023 р. (сплачено ціну договору).
Законодавцем передбачена можливість відступлення первісним кредитором новому кредитору як повного обсягу прав та обов`язків, належних йому на момент відступлення (універсальне правонаступництво), так і можливість відступлення прав лише у певній частині, що обумовлюється сторонами в договорі відступлення права вимоги (сингулярне правонаступництво).
Колегія суддів Західного апеляційного господарського суду вважає, що у зв`язку з грошовим характером кредитних зобов`язань чинне законодавство прямо не забороняє відступлення та перевідступлення основного права вимоги частинами.
Однак невизначеним у цивільному законодавстві залишається порядок поділу забезпечення, зокрема іпотеки, у випадку відступлення первісним кредитором частини основного кредитного зобов`язання, в зв`язку з чим, сторони правочину про заміну кредитора в зобов`язанні вправі самостійно вирішити це питання.
Відповідно до вимог ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Як вбачається з матеріалів справи, новий кредитор – ТОВ «ФК «Ю-Бейс» не є правонаступником первісного кредитора за Договорами іпотеки, укладеними на забезпечення зобов`язань за Кредитним договором № 235/KL-13 від 24.09.2013, тобто права вимоги за забезпечувальними договорами новому кредитору за умовами Договору про відступлення права вимоги № 3 від 20.12.2023 первісним кредитором не були відступлені, в зв`язку з чим, ТОВ «ФК «Ю-Бейс» в даному випадку не є забезпеченим кредитором.
Новий кредитор набув права вимоги на частину заборгованості, яка не забезпечена заставою майна боржника, при цьому така заборгованість була визнана як грошові вимоги ПАТ «Банк Київська Русь» до боржника ухвалою господарського суду Львівської області від 08.11.2016.
В той же час, грошові вимоги за Кредитним договором № 235/KL-13 від 24.09.2013 виникли до відкриття провадження у даній справі про банкрутство, а відтак, новий кредитор є конкурсним, задоволення його вимог має відбуватись у четверту чергу задоволення вимог кредиторів, враховуючи вимоги п.4 ч. 1 ст. 64 КУзПБ.
Згідно з ч. 1 ст. 52 Господарського процесуального кодексу України, у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення юридичної особи шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідного учасника справи на будь-якій стадії судового процесу.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 45 КУзПБ , конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство , зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.
Згідно з ч. 4 ст. 45 КУзПБ вимоги кредиторів, заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання , задовольняються в порядку черговості, встановленої цим Кодексом.
Кредитори, вимоги яких заявлені після завершення строку, визначеного частиною першою цієї статті, є конкурсними, однак не мають права вирішального голосу на зборах та комітеті кредиторів.
Колегія суддів вважає, що враховуючи фактор часу, новий кредитор, внаслідок сингулярного правонаступництва, з конкурсними вимогами, які не забезпечені заставою майна боржника, в даному випадку, з`явився у справі про банкрутство після завершення 30 денного строку, передбаченого ч. 1 ст. 45 КУзПБ, тому може приймати участь у справі про банкрутство з правом дорадчого голосу, чому суд першої інстанції не надав належної правової оцінки.
На підставі ч. 1 ст. 43 КУзПБ у разі вибуття чи заміни кредитора у справі про банкрутство господарськи суд за заявою правонаступника або іншого учасника (учасників) справи здійснює заміну такої сторони її правонаступником на будь-який стадії провадження у справі.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що заява ТзОВ “Фінансова компанія “Кантієро” про заміну кредитора правонаступником обґрунтована та підлягає задоволенню, водночас, з огляду на необхідність уточнення правового статусу вимог нового кредитора, колегія суддів вважає за необхідне змінити оскаржувану ухвалу в частині пункту 2 ухвали Господарського суду Львівської області від 21.02.2025 у справі №914/1875/16 виклавши в наступній редакції: «Замінити кредитора - Товариство з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Кантієро” (ідентифікаційний код 43186135) правонаступником - Товариство з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Ю-Бейс” (вул. Велика Васильківська, буд. 55, м. Київ, 03150; ідентифікаційний код 42901825) в частині вимог до Товариства з обмеженою відповідальністю фірми “Гетьман” (ідентифікаційний код 22366581) на суму 87850200 грн. 00 коп. (заборгованість по тілу кредиту за Кредитним договором № 235/KL-13 від 24.09.2013 р.), як вимоги, що не забезпечені заставою майна Товариства з обмеженою відповідальністю фірми “Гетьман” із правом дорадчого голосу та задовольняються у четверту чергу».

Висновок апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги.
Згідно з ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
За приписами ч. 3 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Згідно зі статтею 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Статтею 277 ГПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) не з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
З врахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції вважає, що пункт 2 ухвали Господарського суду Львівської області від 21.02.2025 у справі №914/1875/16 слід змінити виклавши в наступній редакції: «Замінити кредитора - Товариство з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Кантієро” (ідентифікаційний код 43186135) правонаступником - Товариство з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Ю-Бейс” (вул. Велика Васильківська, буд. 55, м. Київ, 03150; ідентифікаційний код 42901825) в частині вимог до Товариства з обмеженою відповідальністю фірми “Гетьман” (ідентифікаційний код 22366581) на суму 87850200 грн. 00 коп. (заборгованість по тілу кредиту за Кредитним договором № 235/KL-13 від 24.09.2013 р.), як вимоги, що не забезпечені заставою майна Товариства з обмеженою відповідальністю фірми “Гетьман” із правом дорадчого голосу та задовольняються у четверту чергу.» В решті ухвалу Господарського суду Львівської області від 21.02.2025 у справі №914/1875/16 залишити без змін, а апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 86, 129, 236, 254, 269, 270, 275, 276, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 б/н від 02.12.2025 (вх. №01-05/3567/25 від 03.12.2025) – задоволити частково.
2. Пункт 2 ухвали Господарського суду Львівської області від 21.02.2025 у справі №914/1875/16 – змінити виклавши в наступній редакції: «Замінити кредитора - Товариство з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Кантієро” (ідентифікаційний код 43186135) правонаступником - Товариство з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Ю-Бейс” (вул. Велика Васильківська, буд. 55, м. Київ, 03150; ідентифікаційний код 42901825) в частині вимог до Товариства з обмеженою відповідальністю фірми “Гетьман” (ідентифікаційний код 22366581) на суму 87850200 грн. 00 коп. (заборгованість по тілу кредиту за Кредитним договором № 235/KL-13 від 24.09.2013 р.), як вимоги, що не забезпечені заставою майна Товариства з обмеженою відповідальністю фірми “Гетьман” із правом дорадчого голосу та задовольняються у четверту чергу.»
В решті ухвалу Господарського суду Львівської області від 21.02.2025 у справі №914/1875/16 залишити без змін.
3. Строки та порядок оскарження постанов (ухвал) апеляційного господарського суду визначені в § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.
4. Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Повний текст постанови складено та підписано 15.04.2026.

Головуючий суддя Панова І.Ю.,

Суддя Зварич О.В.,

Скрипчук О.С.