ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/46689/24 Головуючий у 1-й інстанції: Головенко О.Д.
Суддя-доповідач: Черпак Ю.К.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 квітня 2026 року м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача Черпака Ю.К.,
суддів Кобаля М.І., Штульман І.В.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Рівненської митниці на рішення Київського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2024 року, ухвалене в порядку спрощеного (письмового) позовного провадження без повідомлення та виклику сторін, у справі за адміністративним позовом приватного підприємства «Будпостач» до Рівненської митниці про визнання протиправними дій,
В С Т А Н О В И В:
У жовтні 2024 року приватне підприємство «Будпостач» (далі – позивач/ПП «Будпостач») звернулось до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Рівненської митниці (далі – відповідач/апелянт/митниця) про визнання протиправним та скасування рішення Рівненської митниці від 05 липня 2024 року № UA204000/2024/000064/2 про коригування митної вартості товарів. 
В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що рішення Рівненської митниці про коригування митної вартості товарів прийняте з порушенням вимог митного законодавства, без належного обґрунтування та за відсутності передбачених законом підстав. Позивач зазначив, що митна вартість імпортованого товару була визначена ним за основним методом - за ціною договору (контракту), підтверджена належними первинними документами, зокрема контрактом, інвойсом, транспортними та платіжними документами, а також документами щодо вартості перевезення. Разом з тим, відповідач безпідставно відмовив у прийнятті митної декларації та витребував додаткові документи, які не передбачені статтею 53 Митного кодексу України як обов`язкові для підтвердження митної вартості, зокрема проформу-інвойс, пакувальний лист, виписки з бухгалтерської документації продавця та транзитні декларації MRN. Відсутність таких документів не свідчить про наявність розбіжностей чи недостовірність заявленої митної вартості, а тому не може бути підставою для застосування другорядних методів її визначення. Митний орган не навів конкретних обставин, які б свідчили про наявність обґрунтованих сумнівів у правильності визначення митної вартості, не зазначив, які саме складові вартості не підтверджені, та не обґрунтував неможливість застосування основного методу. При цьому витребування додаткових документів здійснено формально, без конкретизації, які саме відомості вони повинні підтвердити чи спростувати. Подані ним документи містять повну та узгоджену інформацію щодо ціни товару та витрат на його транспортування, зокрема довідка експедитора підтверджує розмір транспортних витрат, які можуть визначатися будь-якими доказами, оскільки законодавством не встановлено виключного переліку таких документів. Водночас відповідач не довів недостовірність або заниження зазначених витрат. Рішення про коригування митної вартості прийняте із застосуванням резервного методу без належного обґрунтування, оскільки відповідач не здійснив порівняння характеристик оцінюваного товару з ідентичними чи подібними товарами, не навів джерел інформації, не зазначив складові розрахунку митної вартості та не провів коригування на обсяг партії та комерційні умови.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2024 року позов ПП «Будпостач» задоволено.
Визнано протиправним та скасовано рішення Рівненської митниці від 05 липня 2024 року № UA204000/2024/000064/2 про коригування митної вартості товарів.
Стягнуто на користь ПП «Будпостач» за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Рівненської митниці судові витрати у сумі 7 877, 68 грн.
Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивач під час митного оформлення надав належний та достатній пакет документів, передбачений статтею 53 Митного кодексу України, який підтверджував митну вартість товару за основним методом - за ціною договору. Подані документи містили всі необхідні реквізити, узгоджувалися між собою, підтверджували ціну товару, умови поставки, транспортні витрати та інші складові митної вартості, а тому давали митному органу можливість здійснити митне оформлення без переходу до другорядних методів її визначення. Митний орган має право витребовувати додаткові документи лише за наявності обґрунтованих сумнівів у правильності визначення митної вартості, які повинні бути конкретними, належно вмотивованими та підтвердженими. Однак у цій справі відповідач не довів, що подані декларантом документи містили розбіжності, ознаки підробки або не містили необхідних відомостей щодо ціни товару та числових значень складових митної вартості. Відтак суд дійшов висновку, що витребування додаткових документів було безпідставним, а наведені митницею сумніви мали формальний характер. Рішення про коригування митної вартості не відповідає вимогам частини другої статті 55 МК України, оскільки не містить належного обґрунтування причин невизнання заявленої декларантом митної вартості, не розкриває, які саме обставини вплинули на коригування, та не містить належного обґрунтування числового значення скоригованої митної вартості. Суд звернув увагу, що у графі 33 спірного рішення митний орган фактично лише зазначив номери та дати митних декларацій, взятих за основу, але не навів пояснень щодо коригувань на обсяг партії, умови поставки, комерційні умови та інші характеристики товару, що є обов`язковим при застосуванні резервного методу. Оцінюючи правомірність застосування резервного методу, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач не довів неможливість застосування основного методу та не навів переконливих підстав для переходу до другорядного методу визначення митної вартості. Суд підкреслив, що саме по собі посилання митного органу на інші митні декларації без належного порівняння характеристик товару, обсягу партії та умов поставки не може вважатися достатнім і законним обґрунтуванням коригування митної вартості. Відповідач не надав належної оцінки поданим документам та не встановив конкретних фактів, які б свідчили про подання позивачем неповних чи недостовірних відомостей. Відповідно, обов`язок доказування правомірності оскаржуваного рішення, що покладений на суб`єкта владних повноважень, митницею виконаний не був. Рівненська митниця неправомірно відмовила у визнанні митної вартості, заявленої позивачем за ціною договору, безпідставно застосувала резервний метод визначення митної вартості та прийняла протиправне рішення про її коригування. Саме тому позов було задоволено, спірне рішення митного органу скасовано, а з відповідача на користь позивача стягнуто сплачений судовий збір.
В апеляційній скарзі Рівненська митниця просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Апелянт вказав, що суд першої інстанції ухвалив незаконне та необґрунтоване рішення, неповно з`ясував обставини справи, неправильно оцінив подані докази та порушив норми матеріального і процесуального права, зокрема вимоги статті 242 КАС України щодо повноти й об`єктивності судового розгляду. Декларант був зобов`язаний подати митному органу точні, достовірні та документально підтверджені відомості про митну вартість товару, які піддаються обчисленню, тоді як у спірному випадку такі вимоги не були дотримані. Митниця посилається на положення статей 52, 57, 58 МК України та зазначає, що основний метод визначення митної вартості не може застосовуватись, якщо відомості не підтверджені документально або відсутня хоча б одна з обов`язкових складових митної вартості. Під час контролю правильності визначення митної вартості було виявлено розбіжності та неповноту відомостей у документах, поданих разом із митною декларацією. Зокрема, в апеляційній скарзі вказано, що не було подано проформи-інвойсу, хоча контракт і додаткова угода передбачали його як невід`ємну частину; не надано пакувального листа; відсутні транспортні документи за маршрутом Гданськ–Славков; номер рейсу в коносаменті не кореспондувався з номером рейсу в рахунку на транспортно-експедиційні послуги; а також не були надані MRN, зазначені в накладній УМВС. Ці обставини свідчили про ризик заявлення неповних відомостей щодо умов придбання товару та числових значень складових митної вартості. У зв`язку з цим митниця вважає правомірним направлення декларанту електронного повідомлення про надання додаткових документів і наголошує, що декларант листом від 04 липня 2024 року повідомив про ненадання таких документів та просив прийняти рішення без урахування строків, визначених статтею 53 МК України. Саме це стало підставою для прийняття рішення про коригування митної вартості. Крім того, митна вартість була скоригована на підставі раніше оформлених митних декларацій щодо товару з такими ж фізичними характеристиками, якістю та країною виробництва, а саме за рівнем 3,32 дол. США за кілограм. Митниця також зазначає суму скоригованої митної вартості та суму додатково нарахованих митних платежів, вважаючи такі дії законними та здійсненими відповідно до частини сьомої статті 55 МК України. Також апелянт послався на практику Верховного Суду, відповідно до якої митний орган має право витребувати додаткові документи за наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності заявленої митної вартості, а наявність розбіжностей у документах та ненадання додаткових документів може бути підставою для коригування митної вартості. На цій підставі митниця вважає, що суд першої інстанції безпідставно не врахував установлені розбіжності та дійшов помилкового висновку про протиправність спірного рішення.
У відзиві на апеляційну скаргу ПП «Будпостач» підтримало рішення суду першої інстанції, просило залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Зазначено, що апеляційна скарга є формальною та не містить належного обґрунтування, оскільки митний орган фактично не навів жодних конкретних доводів щодо неправильності висновків суду першої інстанції, а лише повторив зміст спірного рішення та загальні норми законодавства. Апелянт не виконав вимоги процесуального закону, зокрема не зазначив, у чому саме полягає неповнота дослідження доказів чи неправильне застосування норм права, чим порушив вимоги пункту 6 частини другої статті 296 КАС України. Відтак, апеляційна скарга не містить належної аргументації та не спростовує висновків суду першої інстанції. Митниця не конкретизувала, які саме складові митної вартості не були підтверджені позивачем, що свідчить про формальний підхід до оцінки поданих документів. На думку позивача, це підтверджує відсутність обґрунтованих сумнівів у правильності визначення митної вартості та, відповідно, протиправність витребування додаткових документів і подальшого коригування. Позивач зазначив, що ним було подано повний пакет документів, які підтверджують митну вартість товару, і ці документи містять усі необхідні відомості для її визначення за основним методом. При цьому митний орган не довів наявності розбіжностей, які б впливали саме на числові значення митної вартості або свідчили про недостовірність заявлених даних. Суд першої інстанції всебічно дослідив докази, правильно встановив фактичні обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для скасування рішення митниці. Зокрема, суд обґрунтовано зазначив, що митний орган не надав належної оцінки документам, не встановив конкретних перешкод для застосування основного методу визначення митної вартості, а заявлена позивачем вартість базується на об`єктивних та документально підтверджених даних.
Апеляційний розгляд справи відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Згідно з частинами першою та другою статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
З метою повного та всебічного встановлення обставин справи, колегією суддів вирішено продовжити на розумний строк її апеляційний розгляд.
Перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, повноту встановлення фактичних обставин справ та їх правову оцінку, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного перегляду справи, що 08 квітня 2013 року між позивачем (далі - покупець) та виробником товарів компанією SUZHOU YMD MACHINERY CO.,LTD (Китай) (далі - продавець) укладено прямий контракт № 335, відповідно до якого продавець виробляє і продає, а покупець оплачує і отримує товари, зокрема бетонозмішувачі, приладдя та запчастини до них в кількості, за ціною і на суму, згідно з проформою-інвойсом чи інвойсом, що є невід`ємною частиною контракту.
24 лютого 2020 року для організації перевезення товарів до України позивач уклав з ТОВ «Мерск Україна Лтд» (далі - експедитор) договір транспортного експедирування № UA00072711.
14 лютого 2022 року для перевезення товарів до України позивач уклав з компанією Maersk A/S (Данія) (далі - перевізник) договір № UA00072649 на перевезення зовнішньоторговельних вантажів.
25 березня 2024 року продавець надав позивачу прайс-лист щодо ціни товарів та виписав комерційний інвойс № YMD-BUD-20242503-1 для оплати товарів на сума 119 552, 00 доларів США на умовах оплати із відтермінуванням платежу протягом 180 календарних днів з дати відвантаження товарів, зазначеної в коносаменті, на умовах поставки FOB порт SHANGHAI Інкотермс 2020. Також надав пакувальний лист до комерційного інвойсу.
27 квітня 2024 року для вивезення товарів із Китаю до України митними органами Китаю була оформлена митна декларація № 223120240001506716 за ціною 119 552, 00 доларів США, що відповідає ціні, зазначеній у комерційному інвойсі.
05 травня 2024 року продавець передав товари перевізнику для доставки у порт Гданськ у Польщі та одержав, як підтвердження передачі товарів, коносамент № 237936284.
16 травня 2024 року на товари, що вказані в комерційному інвойсі, був виписаний сертифікат походження № 24C3205A0075/00009.
14 червня 2024 року для оплати позивачем наданих транспортних та експедиційних послуг перевізник компанія Maersk A/S (Данія) виписав інвойси № 5653372535 та № 5653372536, а експедитор ТОВ «Мерск Україна Лтд» виписав рахунок фактуру № 5653372534.
21 червня 2024 року для підтвердження витрат на транспортування товарів експедитор ТОВ «Мерск Україна Лтд» виписав позивачу довідку про транспортні витрати № 36, згідно з якою вартість послуг транспортування товарів за межами території України складають 385 452, 59 грн, а також 13 158, 60 доларів США.
Відповідно до накладної УМВС від 28 червня 2024 року № 22225 товари залізничним транспортом були доставлені до Рівненської митниці.
04 липня 2024 року позивач подав відповідачу митну декларацію № 24UA204150002322U9 для митного оформлення товарів, у якій митну вартість товарів визначив за основним методом за ціною договору (контракту), а у графі 22 декларації зазначив загальну суму за рахунком 119 552, 00 доларів США. Доказами надання документів є також відомості у картці відмови в прийнятті митної декларації та митному оформленні № UA403070/2024/000174, виписаної відповідачем , а саме:
- контракт від 08 квітня 2013 року № 335 між позивачем та компанією SUZHOU YMD MACHINERY CO.,LTD (Китай) з додатком;
- комерційний інвойс від 25 березня 2024 року № YMD-BUD-20242503-1 для відвантаження товарів за ціною 119 552, 00 доларів США, на умовах поставки FOB порт SHANGHAI Китай правил;
- інкотермс 2020;
- сертифікат походження товару від 16 травня 2024 року № 24C3205A0075/00009;
- копія митної декларації країни відправлення від 27 квітня 2024 року № 223120240001506716;
- договір транспортного експедирування від 24 лютого 2020 року № UA00072711 між позивачем та ТОВ «Мерск Україна ЛТД»;
- договір від 14 лютого 2022 року № UA00072649 на перевезення зовнішньоторговельних вантажів між позивачем і компанією Maersk A/S (Данія);
- коносамент від 05 травня 2024 року № 237936284 про перевезення товарів водним транспортом;
- інвойси компанії перевізника Maersk A/S (Данія) від 14 червня 2024 року № 5653372535 та № 5653372536 для оплати позивачем послуг з транспортування товарів;
- рахунок-фактура експедитора ТОВ «Мерск Україна Лтд» від 14 червня 2024 року № 5653372534 для оплати позивачем експедиторських послуг при транспортуванні товарів;
- довідку експедитора ТОВ «Мерск Україна Лтд» про транспортні витрати від 21 червня 2024 року № 36, згідно з якою вартість послуг транспортування товарів за межами території України складають 385 452, 59 грн, а також 13 158, 60 доларів США;
- залізничну накладну УМВС від 28 червня 2024 року № 22225, згідно з якими товари були доставлені з порту Гданська (Польща) до Рівненської митниці;
- презентація від 04 липня 2024 року;
- декларацію митної вартості.
04 липня 2024 року відповідач направив до декларанта електронне повідомлення № 12983, в якому, зобов`язав декларанта надати додаткові документи:
1) висновок про якісні та вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією з урахуванням фактичного технічного стану імпортованого товару;
- виписку з бухгалтерської документації продавця про формування ціни товару на заявлених комерційних умовах поставки;
- проформу-інвойс;
- пакувальний лист;
- транспортні (перевізні) документи, що стосуються перевезення з порту розвантаження (Гданськ, PL) до місця завантаження товару на залізничний транспорт (Славков, PL);
- банківські платіжні документи, що підтверджують вартість транспортно-експедиторського обслуговування (за наявності);
- MRN № № 24PL322080NS6S1AM4, 24PL322080NS6S1AUO, 24PL322080NS6S1CP6, 24PL322080NS6S1CZ6, 24PL322080NS6S1D98.
05 липня 2024 року Рівненська митниця прийняла рішення про коригування митної вартості товарів № UA204000/2024/000064/2, яким визначила митну вартість імпортованих позивачем товарів машини для змішування або перемішування: бетонозмішувачі з приводом від електродвигуна, за резервним методом на рівні 3, 32 доларів США/кг., джерело інформації митна декларація від 09 травня 2024 року № 24UA902080801783US та 24UA807200006374U9.
05 липня 2024 року Рівненська митниця виписала картку відмови в прийнятті митної декларації та митному оформленні товарів № UA204150/2024/000174.
05 липня 2024 року з врахуванням визначеної відповідачем митної вартості позивач заявив товари за митною декларацією № 24UA204150002352U2, по якій були надмірно сплачено 525 178, 02 грн.
Не погоджуючись із рішенням відповідача про коригування митної вартості товарів, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Колегія суддів, переглядаючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, враховує наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Спірні правовідносини регулюються Митним кодексом України від 13 березня 2012 року № 4495-VI (далі - МК України).
Частиною першою статті 7 МК України встановлені порядок і умови переміщення товарів через митний кордон України, їх митний контроль та митне оформлення, застосування механізмів тарифного і нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, справляння митних платежів, ведення митної статистики, обмін митною інформацією, ведення Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності, здійснення відповідно до закону державного контролю нехарчової продукції при її ввезенні на митну територію України, запобігання та протидія контрабанді, боротьба з порушеннями митних правил, організація і забезпечення діяльності митних органів та інші заходи, спрямовані на реалізацію державної політики у сфері державної митної справи, становлять державну митну справу.
Митний контроль - це сукупність заходів, що здійснюються митними органами в межах своїх повноважень з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку (пункт 24 частини першої статті 4 МК України).
За визначенням, що міститься у статті 49 МК України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Частиною першою статті 51 МК України передбачено, що митна вартість товарів, який переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.
Згідно з частинами першою, другою, четвертою, восьмою, дев`ятою статті 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані:
1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів;
2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню;
3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.
У випадках, визначених цим Кодексом, для заявлення митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України відповідно до митного режиму імпорту, органу доходів і зборів, який проводить митне оформлення цих товарів, разом з митною декларацією та іншими необхідними для митного оформлення зазначених товарів документами в установленому порядку подається декларація митної вартості.
У декларації митної вартості наводяться відомості про метод визначення митної вартості товарів, числове значення митної вартості товарів та її складових, умови зовнішньоекономічного договору, що мають відношення до визначення митної вартості товарів, та надані документи, що підтверджують зазначене. Відомості, зазначені у частині восьмій цієї статті, є відомостями, необхідними для митних цілей.
За приписами частин першої-четвертої статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:
- декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;
- зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;
- рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);
- якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;
- за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;
- транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;
- ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;
- якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:
1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;
2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);
3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);
4) виписку з бухгалтерської документації;
5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;
6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;
7) копію митної декларації країни відправлення;
8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
У разі якщо орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи:
- виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України;
- довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам;
- розрахунок ціни (калькуляцію).
Відповідно до частин першої-третьої статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодекс.
Частиною дванадцятою статті 264 МК України встановлено, що у разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою органу доходів і зборів заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Один примірник зазначеної картки невідкладно вручається (надсилається) декларанту або уповноваженій ним особі. Інформація про відмову у прийнятті для оформлення електронної митної декларації надсилається декларанту електронним повідомленням, засвідченим електронним цифровим підписом посадової особи органу доходів і зборів.
За приписами частин першої, сьомої, восьмої, дев`ятої статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
У випадку незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів орган доходів і зборів за зверненням декларанта або уповноваженої ним особи випускає товари, що декларуються, у вільний обіг за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю цих товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та забезпечення сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною органом доходів і зборів, шляхом надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу. Строк дії таких гарантій не може перевищувати 90 календарних днів з дня випуску товарів.
Протягом 80 днів з дня випуску товарів декларант або уповноважена ним особа може надати органу доходів і зборів додаткові документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товарів, що декларуються.
У разі надання декларантом або уповноваженою ним особою додаткових документів орган доходів і зборів розглядає подані додаткові документи і протягом 5 робочих днів з дати їх подання виносить письмове рішення щодо визнання заявленої митної вартості та скасовує рішення про коригування заявленої митної вартості або надає обґрунтовану відмову у визнанні заявленої митної вартості з урахуванням додаткових документів. У такому випадку надана фінансова гарантія відповідно повертається (вивільняється) або реалізується в порядку та у строки, визначені цим Кодексом.
Відповідно до статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:
1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);
2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.
При цьому кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Згідно з частинами першою і другою статті 58 МК України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо:
1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що:
а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні;
б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно);
в) не впливають значною мірою на вартість товару;
2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів;
3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті;
4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.
Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірно та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
За змістом частин четвертої, п`ятої статті 58 МК України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.
Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
Послідовність дій посадових осіб митного органу при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів під час здійснення їх митного контролю та митного оформлення визначено Методичними рекомендаціями щодо роботи посадових осіб митних органів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю правильності визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затвердженими наказом Державної митної служби України від 11 вересня 2015 року № 689.
За приписами пунктів 6 та 7 Розділу ІІ вказаних Методичних рекомендацій при перевірці розрахунку, здійсненого декларантом або уповноваженою ним особою при визначенні митної вартості товарів за основним методом, та чисельного значення заявленої митної вартості, зокрема, аналізується: включення всіх складових митної вартості; включення всіх платежів, які відповідають вимогам, встановленим частинами п`ятою - восьмою статті 58 Кодексу, до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті; наявність помилок при перенесенні відомостей з документів, які підтверджують митну вартість товарів, до митної декларації та/або до декларації митної вартості; наявність арифметичних помилок в митній декларації, декларації митної вартості або документах, які підтверджують митну вартість товарів; наявність помилок при перерахунку сум в іноземній та/або національній валютах; наявність помилок при здійсненні нарахувань (наприклад, знижок); наявність помилок при перерахуванні одиниць виміру оцінюваного товару на одиниці виміру товару відповідно до Митного тарифу України.
При перевірці розрахунку та числового значення заявленої митної вартості товарів здійснюється перевірка наявності у підтверджуючих документах всіх відомостей в кількісному виразі, використаних при обчисленні митної вартості, а саме: ДМВ (якщо ДМВ подається); митній декларації графи 12, 20, 22, 31 (в частині зазначення характеристик товару, які впливають виключно на рівень його митної вартості), 42, 43, 44 (в частині наявності реквізитів документів, які підтверджують митну вартість товарів), 45, 46; документах, поданих для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, для декларування яких не застосовується митна декларація (в частині зазначення характеристик товару, які впливають виключно на рівень його митної вартості); рахунку-фактурі або іншому документі, який визначає вартість товару.
Колегія суддів критично оцінює доводи апеляційної скарги Рівненської митниці про наявність підстав для невизнання заявленої позивачем митної вартості товару та правомірність застосування резервного методу її визначення.
Як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення, митний орган обґрунтовує свої висновки посиланням на нібито неповноту поданих документів, наявність розбіжностей у них та відсутність підтвердження числових значень складових митної вартості. Водночас такі твердження мають загальний характер, не містять конкретизації та не підкріплені належними доказами.
Правильним є висновок суду першої інстанції про те, що митним органом не доведено, що подані позивачем документи містять розбіжності, які впливають саме на правильність визначення митної вартості товару, або що такі документи є неповними чи недостовірними. Сам по собі формальний перелік зауважень до документів, без встановлення їх впливу на числові значення митної вартості, не може вважатися належною підставою для відмови у застосуванні основного методу її визначення.
У цьому контексті колегія суддів враховує правову позицію Верховного Суду, відповідно до якої митний орган має право витребувати додаткові документи виключно за наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності заявленої митної вартості, причому такі сумніви повинні бути чітко сформульовані та підтверджені належними доказами, а не ґрунтуватися на припущеннях (постанови від 19 червня 2018 року у справі № 826/6346/16, від 31 січня 2018 року у справі № 813/7272/13-а, від 02 березня 2018 року у справі № 804/2997/17).
Верховний Суд неодноразово наголошував, що саме по собі ненадання окремих документів, які не є визначальними для підтвердження ціни товару, не може автоматично свідчити про недостовірність заявленої митної вартості та не є безумовною підставою для переходу до другорядних методів її визначення. Вирішальним є встановлення того, чи дозволяють подані документи ідентифікувати товар, його ціну та складові митної вартості.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, позивачем було подано достатній пакет документів, які містять усі необхідні реквізити та відомості щодо ціни товару, умов поставки та інших складових митної вартості, узгоджуються між собою та піддаються обчисленню. Відповідач не довів, що такі документи містять суперечності саме у частині числових значень митної вартості або що заявлена ціна є недостовірною.
Доводи апеляційної скарги щодо відсутності окремих документів (зокрема проформи-інвойсу, пакувального листа, транспортних документів чи MRN) не спростовують зазначених висновків, оскільки митний орган не обґрунтував, яким саме чином відсутність таких документів впливає на визначення ціни товару або числових значень складових митної вартості. Таким чином, такі доводи мають формальний характер та не свідчать про наявність об`єктивних підстав для сумнівів у правильності визначення митної вартості.
Колегія суддів також бере до уваги правову позицію Верховного Суду про те, що рішення митного органу про коригування митної вартості повинно бути належним чином мотивованим та містити конкретні обставини, які унеможливлюють застосування основного методу, а також обґрунтування числового значення скоригованої митної вартості.
Разом з тим, як правильно встановив суд першої інстанції, у спірному рішенні митний орган фактично обмежився посиланням на інші митні декларації, зазначивши лише їх номери та дати, без наведення будь-яких пояснень щодо здійснених коригувань на обсяг партії, умови поставки, комерційні умови чи інші істотні характеристики товару.
Такий підхід суперечить вимогам пунктів 2, 4 частини другої статті 55 Митного кодексу України та пункту 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, а також не відповідає усталеній практиці Верховного Суду, згідно з якою формальне посилання на інші митні декларації без відповідного аналізу не може вважатися належним обґрунтуванням коригування митної вартості.
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги в частині того, що у митного органу були наявні обґрунтовані підстави для витребування додаткових документів та подальшого коригування митної вартості товару.
Як убачається з матеріалів справи, однією з підстав для витребування додаткових документів відповідач зазначав обставини, пов`язані з підтвердженням витрат на транспортування товару. Разом з тим, на підтвердження таких витрат позивачем було подано довідку експедитора ТОВ «Мерск Україна Лтд» про транспортні витрати від 21 червня 2024 року № 36, у якій зазначено, що послуги залізничного перевезення здійснювалися за маршрутом Гданськ, Польща – пункт пропуску Грубешів-Ізов, Польща/Україна, тобто від порту Гданськ, до якого товар був доставлений з Китаю, до митного кордону України.
Зі змісту вказаної довідки вбачається, що вартість такого перевезення становила 385 452,59 грн та 13 158,60 доларів США. При цьому відповідач у спірному рішенні не навів жодних доводів про те, що зазначена у довідці вартість є неправдивою, недостовірною, заниженою або такою, що не відповідає фактичним обставинам перевезення. Так само митним органом не наведено будь-яких обставин, які б свідчили про неможливість використання цієї довідки як доказу на підтвердження транспортних витрат.
Колегія суддів звертає увагу, що Митний кодекс України не визначає вичерпного та виключного виду доказів, якими має підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів.
Верховний Суд у постанові від 31 травня 2019 року у справі № 804/16553/14 зазначив, що оскільки Митний кодекс України не визначає конкретного виду доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів, такі витрати можуть бути підтверджені будь-якими належними доказами, зокрема і довідкою про транспортні витрати.
Отже, надана позивачем довідка експедитора ТОВ «Мерск Україна Лтд» про транспортні витрати від 21 червня 2024 року № 36 є належним та допустимим доказом підтвердження витрат на перевезення товару. При цьому жодних аргументів щодо сумнівності зазначених у ній числових показників відповідач не навів. За таких обставин самі лише посилання апелянта на необхідність подання інших документів щодо перевезення не спростовують висновку суду першої інстанції про достатність наданих доказів для підтвердження відповідної складової митної вартості.
Крім того, колегія суддів бере до уваги, що передбачена статтею 363 МК України автоматизована система управління ризиками, яка застосовується митними органами під час митного контролю та є складовою єдиної автоматизованої інформаційної системи митних органів, під час здійснення митного контролю у даному випадку не вказала на необхідність окремої перевірки митної вартості, у тому числі в частині вартості транспортування. Наведене саме по собі не є вирішальним, однак додатково свідчить про відсутність очевидних об`єктивних підстав для сумнівів у правильності задекларованих показників.
Також колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги в частині правомірності витребування MRN та інших документів, не передбачених статтею 53 МК України.
Як убачається зі змісту електронного повідомлення відповідача, митним органом, зокрема, були витребувані MRN № 24PL322080NS6S1AM4, 24PL322080NS6S1AU0, 24PL322080NS6S1CP6 та інші. Разом з тим MRN є транзитними митними деклараціями типу Т1, що оформлюються при переміщенні товару територією Європейського Союзу. Такі документи не включені до переліку документів, які відповідно до статті 53 МК України підтверджують митну вартість товарів.
Частиною п`ятою статті 53 МК України прямо передбачено, що забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті. Отже, витребування митним органом документів, які не належать до визначеного законом переліку, не може свідчити про належне дотримання процедури контролю правильності визначення митної вартості.
Більше того, зі змісту електронного повідомлення від 04 липня 2024 року № 12983 не вбачається, які саме обставини повинні були підтвердити або спростувати витребувані документи, а також які саме сумніви митного органу могли бути усунуті шляхом їх надання. Інакше кажучи, відповідач не лише витребував документи, які не охоплюються статтею 53 МК України, а й не пояснив, яким чином їх відсутність впливає на числові значення складових митної вартості або на достовірність заявленої ціни товару.
За правилами частини третьої статті 53 МК України додаткові документи можуть бути витребувані лише у тому разі, якщо документи, подані декларантом, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або такі документи не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за товар.
Отже, сама лише відсутність певного документа ще не означає наявності передбачених законом підстав для витребування додаткових доказів. Для цього митний орган повинен навести конкретні обставини, які викликають обґрунтовані сумніви, пояснити, чому такі сумніви неможливо перевірити на підставі вже наданих документів, а також обґрунтувати, які саме документи можуть усунути ці сумніви.
Саме така правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 27 січня 2022 року у справі № 200/6413/20-а, відповідно до якої наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості є імперативною умовою для витребування додаткових документів, а митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей і вказати документи, надання яких може усунути такі сумніви.
Проте у спірному випадку у графі 33 рішення про коригування митної вартості відповідач не навів обґрунтованих підстав для витребування додаткових документів у розумінні частини третьої статті 53 МК України, не зазначив належних доказів того, що надані позивачем документи містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості.
Колегія суддів окремо оцінює посилання відповідача на ненадання проформи-інвойсу та пакувального листа.
Так, у графі 33 рішення митний орган зазначив, що відповідно до пункту 1.2 додаткової угоди від 20 червня 2023 року № 20 до контракту від 08 квітня 2013 року № 335 найменування, кількість, ціна за одиницю, загальна вартість товару, умови та строки поставки вказуються у проформах-інвойсах та інвойсах, які є невід`ємною частиною контракту, однак проформа-інвойс надана не була.
Разом з тим колегія суддів погоджується з доводами позивача про те, що відсутність проформи-інвойсу не свідчить про наявність підстав, передбачених частиною третьою статті 53 МК України. Відповідно до пункту 3 частини другої статті 53 МК України рахунок-проформа подається у випадках, коли товар не є об`єктом купівлі-продажу. У даній же справі товар є саме об`єктом зовнішньоекономічного договору купівлі-продажу, а його вартість підтверджувалася комерційним інвойсом. За таких умов неподання проформи-інвойсу не може розглядатися як обставина, що свідчить про непідтвердження митної вартості товару.
Щодо пакувального листа, то у графі 33 спірного рішення відповідач послався на пункт 3.4 додаткової угоди до контракту, відповідно до якого партія товару повинна супроводжуватися, зокрема, пакувальним листом, однак такого документа не подано.
Однак пакувальний лист також не передбачений статтею 53 МК України як документ, що підтверджує митну вартість товару. Його функціональне призначення полягає у відображенні відомостей щодо вмісту товарних місць, упаковки, ваги, кількості місць тощо, але такий документ сам по собі не містить відомостей щодо ціни товару або числових значень складових митної вартості.
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 24 січня 2020 року у справі № 808/8663/15, у якій зазначено, що пакувальний лист не передбачений частиною другою статті 53 МК України як документ, що підтверджує митну вартість, а його ненадання не може розцінюватися як розбіжність у поданих документах, яка стосується числового значення заявленої митної вартості чи розрахунку митної вартості, здійсненого декларантом.
Таким чином, посилання митного органу на відсутність проформи-інвойсу та пакувального листа як на підстави для витребування додаткових документів і подальшого коригування митної вартості є необґрунтованими.
Те саме стосується і посилань відповідача на відсутність окремих транспортних документів за маршрутом Гданськ - Славков, невідповідність номерів рейсів у коносаменті та рахунку про транспортно-експедиційні послуги, а також ненадання MRN. Усі ці обставини стосуються організації перевезення товару, однак не свідчать про недостовірність задекларованої ціни товару чи про непідтвердження числових значень складових митної вартості. При цьому, як уже зазначалося, вартість перевезення була підтверджена довідкою експедитора, достовірність якої відповідачем не спростована.
Відтак колегія суддів дійшла висновку, що відповідач не довів наявності обґрунтованих сумнівів, які б у розумінні частини третьої статті 53 МК України давали йому право витребувати додаткові документи, а в подальшому - відмовляти у визнанні митної вартості за основним методом.
Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що рішення митного органу не відповідає вимогам статті 55 МК України в частині належного мотивування застосування резервного методу визначення митної вартості.
Як убачається зі змісту спірного рішення, митний орган визначив митну вартість товару за резервним методом на рівні 3,32 доларів США за 1 кг, пославшись як на джерело інформації на митні декларації № UA902080801783U5 від 09 травня 2024 року та № 24UA807200000637409 від 17 квітня 2024 року.
Водночас відповідно до пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України письмове рішення про коригування заявленої митної вартості повинно містити не лише загальне посилання на джерело інформації, а й обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано, а також обґрунтування числового значення скоригованої митної вартості та фактів, які вплинули на таке коригування.
Крім того, пункт 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 2012 року № 598, прямо вимагає, що у разі коригування митної вартості за другорядними методами, у тому числі за резервним методом, митний орган поряд із зазначенням номера та дати митної декларації, взятої за основу, повинен навести пояснення щодо здійснених коригувань на обсяг партії, умови поставки, комерційні умови тощо, а також зазначити докладну інформацію та джерела, які використовувалися при визначенні митної вартості.
У постанові від 07 грудня 2023 року у справі № 380/23618/21, адміністративне провадження № К/990/18887/22, Верховний Суд вказав, що пунктом 4 частини другої статті 55 МК України прямо передбачено обов`язок митного органу обґрунтувати числове значення митної вартості товарів, скоригованої ним, а також факти, які вплинули на таке коригування.
У постанові від 23 жовтня 2020 року у справі № 820/3231/16 Верховний Суд зазначив, що у рішенні про коригування митної вартості митний орган повинен навести обґрунтований математичний розрахунок ціни товару за одиницю із зазначенням конкретних складових такого розрахунку.
А у постанові від 21 лютого 2020 року у справі № 813/1229/16 Верховний Суд дійшов висновку, що якщо митниця, приймаючи рішення про коригування митної вартості за резервним методом, не вказала, яким чином митна вартість визначена саме у відповідному розмірі, які складові вплинули на формування такої вартості, не навела порівняння характеристик оцінюваних товарів та товарів, ціна яких взята за основу для коригування, це свідчить про порушення вимог частини другої статті 55 МК України щодо обґрунтованості такого рішення.
Аналогічно у постанові від 17 листопада 2022 року у справі № 807/221/18 Верховний Суд вказав, що у разі застосування резервного методу митний орган зобов`язаний зазначити докладну інформацію та джерела, які використовувалися ним при визначенні митної вартості.
У постанові від 29 вересня 2020 року у справі № 160/9473/19 Верховний Суд також наголосив, що рішення про коригування митної вартості є обґрунтованим і мотивованим лише тоді, коли воно містить не тільки дату та номер митної декларації, а й порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування.
Крім того, у постанові від 12 жовтня 2021 року у справі № 300/3386/20 Верховний Суд зазначив, що дотримання умов прийняття рішення про визначення митної вартості у поєднанні з належним обґрунтуванням необхідності їх застосування є підтвердженням правомірності такого рішення, тоді як порушення будь-якої із цих умов є підставою для визнання рішення протиправним та його скасування.
У спірному ж випадку відповідач у рішенні про коригування митної вартості не навів ані обґрунтування числового значення визначеної ним митної вартості, ані фактів, які вплинули на таке коригування, ані пояснень щодо зроблених коригувань на обсяг партії, умови поставки, комерційні умови, характеристики оцінюваного товару та товару, ціна якого взята за основу.
Інакше кажучи, митний орган фактично обмежився лише посиланням на інші митні декларації та зазначенням величини 3,32 долари США/кг, однак не розкрив, чому саме такий показник є релевантним для цього товару, які ознаки ідентичності чи подібності були враховані, чи співпадають комерційні умови поставки, обсяги партій, країна походження, характеристики товару, маршрут транспортування та інші чинники ціноутворення.
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам мотивованості та обґрунтованості, встановленим статтею 55 МК України, оскільки митний орган не навів належного обґрунтування причин невизнання заявленої декларантом митної вартості, не зазначив, яким саме чином визначено рівень митної вартості 3,32 дол. США/кг, не навів відповідного розрахунку, джерел інформації та пояснень щодо здійснених коригувань з урахуванням обсягу партії, умов поставки, комерційних умов та характеристик товару. 
За відсутності такого обґрунтування спірне рішення не може вважатися правомірним. 
Доводи апеляційної скарги не спростовують зазначених висновків, оскільки зводяться до повторення мотивів, наведених у самому рішенні митного органу, та не містять належних аргументів, які б підтверджували наявність обґрунтованих сумнівів у достовірності заявленої позивачем митної вартості або неможливість її визначення за основним методом - за ціною договору. 
Враховуючи, що позивачем було надано достатній обсяг документів для підтвердження митної вартості товару, а відповідач не довів наявності передбачених законом підстав ані для витребування додаткових документів, ані для переходу до резервного методу, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність рішення митного органу та відсутність підстав для його прийняття.
Оскільки суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, то колегія суддів згідно із статтею 316 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги залишає її без задоволення, а рішення суду - без змін. 
Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Рівненської митниці залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2024 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати ухвалення та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: Черпак Ю.К.

Судді: Кобаль М.І.

Штульман І.В.